‫נמסטה. ברוכים הבאים לטרנקווילום.‬
‫אני מאשה.‬
‫הם לא רוצים את הספר?‬
‫לא נורמלי לצעוק בקולי קולות,‬ ‫"מתה מבחינת העולם הדפוק!"‬
‫אנחנו נוסעים כי יש לנו בעיות, בנג'מין.‬ ‫בינינו.‬
‫על מה את יושבת?‬ ‫-הורדה במשקל,‬
‫בניית ביטחון, מהפך בגוף ובנפש.‬
‫אני כבר מרגיש טוב יותר. ממש.‬ ‫זה פנטסטי, נכון?‬
‫מה זה?‬ ‫-בדיקת דם. עניין שגרתי.‬
‫היא הסבירה לך למה לצפות?‬
‫לסבל.‬
‫תשעה זרים גמורים:‬ ‫פרק 2‬
‫היי.‬ ‫-היי.‬
‫את בסדר?‬ ‫-כן. אני בסדר גמור.‬
‫אני רק... יש לי התקף חרדה קטן.‬
‫הם באים והולכים.‬
‫לפעמים אני מרגישה שפשוט אשתגע,‬
‫ולא רציתי להרוס את המפגש.‬
‫בכל מקרה המפגש נהרס רשמית.‬
‫אבא שלך שם, מחזיק את אמא שלך.‬
‫אני חושבת שהיא רוצה לנקר למאשה את העיניים.‬ ‫עניין שקשור במוות או משהו כזה.‬
‫לא בדיוק הבנתי.‬
‫כן... זה בגלל אחי, זאק.‬
‫הוא הפסיק לחיות לפני שלוש שנים.‬
‫בגלל זה אנחנו כאן.‬
‫השבוע הוא היה אמור לחגוג 21.‬
‫בעצם שנינו היינו אמורים. היינו תאומים.‬
‫אבל הוא הפסיק לחיות‬ ‫יום לפני יום הולדתנו ה-18.‬
‫אוי, אלוהים.‬
‫בבקשה, המטען של משפחת מרקוני,‬
‫שאגב, גם בו ערכו חיפוש.‬
‫כן.‬
‫אני מצטערת, מותק.‬ ‫-זה בסדר, לא היינו קרובים.‬
‫את בסדר?‬ ‫-כן, אני בסדר. הייתי צריכה לשאוף אוויר.‬
‫שלום.‬ ‫-שלום.‬
‫אפשר לדבר עם הבת שלי?‬ ‫-כן, בבקשה.‬
‫אמא, הכול בסדר. אני בסדר. פרנסס...‬
‫למעשה התכוונתי לצאת לריצה. אנחנו רצות.‬
‫נתראה.‬
‫היא סיפרה לי על הבן שלך.‬
‫הבנתי.‬
‫אני כל כך מצטערת.‬
‫תודה.‬
‫לא קראתי כלום על חיפוש בתיקים.‬
‫מישהו קרא על זה משהו?‬ ‫לא קראתי על זה שום דבר.‬
‫אולי תעצור ותנשום.‬ ‫-זה בסדר.‬
‫אני לא עוצר ונושם.‬
‫זה פשע, לעזאזל.‬
‫מחרימים את המכשירים הסלולריים בטענה‬ ‫שהם מוברחים? לא מחזירים את הציוד שלנו?‬
‫זאת הפרה של זכויות האדם שלנו.‬
‫בתיק הרחצה שלי יש תרופות מרשם‬
‫ואני צריך אותן, ממש עכשיו, לעזאזל. מבינה?‬
‫יאו, תביא בבקשה את התרופה של טוני.‬
‫טוב מאוד, תודה.‬
‫אתה רוצה גם את הוודקה שלך‬ ‫או שאתה לוקח אותן בנפרד?‬
‫לכי להזדיין.‬ ‫-היי.‬
‫בואו נירגע.‬ ‫-לך להזדיין גם אתה.‬
‫לא לזה הסכמתי. רק לידיעתך.‬
‫הכול בסדר. מציאת הפצע היא חלק מהריפוי.‬
‫לכן בחרת בנו, נכון?‬ ‫-למה הכוונה שהיא בחרה בנו?‬
‫היא מקבלת פחות מעשרה אחוזים מהפונים.‬
‫אנחנו רק משוואה,‬ ‫משלימים זה את השדים של זה.‬
‫חתיכת רמאות.‬
‫מה את מחפשת באורחים שלך?‬
‫נזקים.‬ ‫-פוטנציאל.‬
‫היינו הך.‬ ‫-ככה את מרגישה לגבי עצמך, פרנסס? כן?‬
‫לגבי החיים שלך? הכול היינו הך?‬ ‫הכול לא משנה?‬
‫אני מכירה נשים כמוך.‬ ‫-את לא.‬
‫השלמות כל כך מניעה אותך ואת‬ ‫כל כך מחויבת לה, עד שאת כבר לא אנושית.‬
‫את מדללת את כל האחרים‬ ‫כדי שלא תצטרכי לראות את הפצעים של עצמך.‬
‫אולי חלק מהאורחים באו הנה בגלל המאבק,‬
‫אבל לי יש מספיק מאבקים בחיי.‬
‫לא באתי לכאן כדי לדמם.‬
‫באתי ליהנות, לעזאזל.‬
‫אשמח לדבר איתך בפרטיות, אם אפשר.‬
‫ברור שאת מאוד חכמה.‬
‫הרי בנית את כל זה.‬
‫אבל זה לא הגיוני.‬
‫אין בעולם מקצוען מוסמך אחד שמחרים תרופות.‬
‫אתה מכור לסמים, טוני.‬
‫יש מקומות רבים לשיקום או לגמילה,‬
‫אבל באת לכאן.‬
‫אולי כדי לתקן את הגורמים‬ ‫שבגללם התמכרת לסמים.‬
‫אני יודע מה היו הגורמים.‬
‫שלושה ניתוחים בעמוד השדרה וברך הרוסה.‬
‫זה סתם סיפור.‬
‫הוא משאיר אותך קהה חושים ומנותק מכל חייך.‬
‫את כל זה את יודעת מהיום הראשון, נכון?‬
‫אתה גרוש, כן?‬ ‫-כן.‬
‫יש לך שני ילדים?‬
‫איך מערכת היחסים שלך איתם?‬
‫זהו זה, נכון? זה מה שאת עושה?‬
‫את גורמת לאנשים לדבר על הבעיות שלהם‬ ‫ומנצלת את זה נגדם.‬
‫עכשיו תחברי אותי לכספומט?‬
‫אתה מרוצה מחייך?‬
‫האם אני מרוצה מחיי?‬
‫כן.‬
‫מי, לעזאזל, מרוצה מחייו?‬
‫רק תני לי את התרופה שלי, בבקשה.‬
‫קח אותה. עכשיו.‬
‫ועוד אחת בבוקר. בכל יום.‬
‫אני לא רוצה שתהיה חולה, טוני.‬
‫אני רק רוצה שתהיה בטוח. שתחלים. שתהיה שלם.‬
‫אני חושבת שגם אתה רוצה את זה.‬
‫לא רציתי לקחת את התרופות שלך, טוני,‬ ‫רק את הסוד.‬
‫לעזאזל!‬ ‫-סליחה, מצטערת.‬
‫הבהלת אותי עד מוות.‬ ‫-אני ממש מצטערת.‬
‫אסור להתגנב ככה מאחורי אנשים בחושך.‬
‫לא התגנבתי. פשוט קראתי בעלון‬
‫שצריך להתחשב באחרים,‬ ‫כי אולי הם מתרגלים מדיטציה,‬
‫ולנסות לא להפריע.‬
‫זה מה ש...‬
‫טוב, אני לא במדיטציה.‬
‫אני רק בוהה בייאוש בריק הפעור.‬
‫עניין קבלת הפנים היה...‬
‫ממש גרוע, כן.‬ ‫-כן.‬
‫סבבה, כי חשבתי שאני יוצאת מדעתי.‬
‫אולי את לא רוצה לשמוע את זה,‬
‫כי אנשים באים לריטריט‬ ‫כדי להתרחק מהכול, ואני...‬
‫אני חייבת להגיד שאני מעריצה גדולה שלך.‬
‫הבנתי.‬
‫את "הנשיקה של נתנאל" קראתי שלוש פעמים.‬
‫לדעתי הוא הספר הכי רומנטי בעולם.‬
‫תודה.‬
‫מה המשבר שלך?‬ ‫-מה המה שלי?‬
‫הבחור הבריטי אמר שמאשה בחרה את כולנו‬
‫בגלל משבר מסוים.‬
‫את כל כך מצליחה, ופשוט תהיתי...‬
‫עכשיו אני מבינה שאני עוברת את הגבול‬
‫ואני לוקחת את דבריי בחזרה.‬
‫זה בסדר, באתי כאן לנוח ולנפוש.‬
‫אולי המשבר שלי הוא שאין לי משבר.‬
‫את כותבת משהו חדש?‬ ‫-מה המשבר שלך?‬
‫אה. ייעוץ זוגי. כן.‬
‫בן ואני נתקלנו בכמה מכשולים.‬
‫אני מכירה אותם.‬
‫את נשואה?‬ ‫-לא כרגע. הייתי. פעמיים.‬
‫בין האופטימיות למזוכיזם מפריד קו דק.‬
‫"הוא ראה אותה".‬
‫זה החלק האהוב עליי ב"הנשיקה של נתנאל".‬
‫כתבת, "הוא ראה אותה.‬
‫ועד אז היא לא ידעה‬ ‫שמעולם לא ראו אותה קודם.‬
‫היא חשה כאילו באה הביתה."‬
‫קצת מגושם.‬ ‫-לא, ממש לא.‬
‫זאת התחושה הכי טובה בעולם.‬
‫שרואים אותך.‬
‫רוצה עצה מאישה מבוגרת?‬
‫תחליטי אם לשמוע לה או לא.‬ ‫-כן.‬
‫לא הייתי פונה לרומנים, למוזיקה או לסרטים,‬
‫שיספרו לך את האמת על אהבה.‬
‫הם משקרים.‬
‫אנחנו פשוט חבורת שקרנים עלובים.‬
‫הבנתי. כלומר, כן.‬
‫נוכלים של הלב.‬
‫כרגע המצאת את זה?‬ ‫-אני... מניחה שכן.‬
‫אלוהים, את כל כך טובה.‬
‫אני אחזור...‬
‫תודה. נתראה מחר, אני מניחה.‬ ‫-כן.‬
‫אולי לא יהיה...‬ ‫-מוזר?‬
‫כן.‬ ‫-כן, נקווה.‬
‫לילה טוב.‬ ‫-לילה טוב.‬
‫היי, מותק.‬
‫שיהיה לנו יום נפלא.‬
‫-מספר לא מזוהה-‬ ‫-מזל טוב! זה השבוע האחרון שלך בעולם.-‬
‫איזה לחץ מים שיש במקלחת. פנטסטי!‬
‫ישנתי נפלא.‬
‫היום יהיה פנטסטי. אני מרגיש את זה.‬
‫כדאי שתתקלחי לפני ארוחת הבוקר.‬
‫רוצים שנהיה שם בשבע בדיוק.‬
‫אגב, אני ממש מורעב, וזה סימן טוב.‬
‫מערכת העיכול שלי מגויסת ופועלת.‬
‫אני אדלג על ארוחת הבוקר‬ ‫ובמקום זה אצא לריצה.‬
‫ארוחת הבוקר היא חובה.‬
‫יש כאן משטר מאוד קפדני.‬ ‫אני מציע שניכנע לו, מותק.‬
‫יש גבול לכניעה שלי, ליאון.‬
‫לך אתה.‬
‫אל תאחר לארוחת הבוקר.‬ ‫אתה הרי לא רוצה לעבור על הכללים.‬
‫מה זה אמור להביע?‬
‫על כללים צריך לשמור.‬
‫אחרת, איך נבטיח‬ ‫את הישרדותה של חברה תרבותית?‬
‫צריך לחפש את הנפלא, הת'ר.‬
‫הוא לא מגיע סתם ככה ודופק על הדלת.‬
‫אולי החיים יפתיעו אותך.‬
‫אתה יודע מה אמרת לי? ממש אחרי. אתה זוכר?‬
‫אמרת, "דברים לא קורים בלי סיבה."‬
‫מה? איזו סיבה?‬
‫גם אם אני אוהבת אותך, ואני כן...‬
‫תסיימי.‬
‫אני כועסת.‬
‫עליי?‬ ‫-כן, על זה שאתה כל הזמן מרוצה.‬
‫על הניסיון לתת משמעות‬ ‫למה שממש אי אפשר להבין.‬
‫אבל בעיקר על זה‬ ‫שאתה גורם לי להרגיש כל כך בודדה.‬
‫אתה גורם לי להרגיש נורא בודדה, לעזאזל.‬
‫שאלת למה אנחנו כאן?‬ ‫אני כאן כי אני מתגעגעת לחבב אותך.‬
‫אני יודעת. זה לא הגיע לך.‬
‫אבל קיבלתי את זה בכל זאת.‬
‫יש!‬
‫היי, חתיך!‬ ‫-היי, מותק.‬
‫לצערי איאלץ לדחות את הנסיעה.‬ ‫אני ממש מצטער.‬
‫אוי לא, מה קרה?‬
‫ארי עבר תאונת דרכים.‬
‫אלוהים אדירים, הוא בסדר?‬
‫הוא מורדם ומונשם‬
‫כדי לעזור לו להחלים.‬
‫אנסה להעביר אותו לבית חולים אחר...‬ ‫-זה לא אמיתי.‬
‫אתה יכול להשאיר את התמונה אצלך.‬ ‫-ממש ציפיתי להיפגש.‬
‫אמרתי לו שאני אוהבת אותו.‬
‫הוא אדם דמיוני, ואני...‬
‫תמיד... אמרתי לו שאני אוהבת אותו.‬
‫זה קורה לנשים רבות בגילך בנסיבות האלה.‬
‫בוקר טוב.‬ ‫-צריך להעלות את זה לאינסטגרם.‬
‫הכול כל כך יפה.‬
‫כל כך בריא.‬
‫זה כמו חלום, ארוחת הבוקר המושלמת.‬
‫כן, אם האוכל לא מספק‬ ‫נסתפק בסגנון, אני מניחה.‬
‫מה שלומנו, כולם?‬
‫הורדתי במשקל.‬
‫באמת התכוונתי להגיד משהו.‬
‫למה את מנסה לרזות? את לא שמנה.‬
‫תודה, אבל הייתי רוצה להיות רזה יותר.‬
‫אבל למה? אני לא מבין.‬
‫למה כולם כל כך אובססיביים עם המשקל?‬
‫אני לא חושבת שזה נכון, בן.‬
‫אם אתה מחפש מכנה משותף, לדעתי כולנו‬ ‫רוצים שמצבנו יהיה קצת טוב יותר מאתמול.‬
‫קצת פחות גרוע, קצת פחות בזבל.‬
‫אולי אני טועה, אבל זאת לא תמצית החיים?‬
‫לזהות מה לא בסדר ולנסות להשתפר.‬
‫אמרתי לכם, היא סופרת מחוננת.‬
‫בוקר טוב לכולם! מה יש לנו לאכול היום?‬ ‫זה לא המקום שלי.‬
‫אני יודע שאתמול הייתי קצת נוקשה‬
‫ואני מתנצל, בסדר?‬
‫אם פגעתי במישהו מכם ו...‬
‫בטח פגעתי ברובכם. אני מצטער.‬
‫יום חדש, בסדר?‬ ‫-כן.‬
‫מישהו קיבל בחזרה את התרופות שלו.‬
‫אתה יודע מה, לארס? אתה צודק.‬
‫תודה שאכפת לך.‬
‫מי אתה באמת?‬
‫עמוק בפנים?‬
‫הוא נראה מוכר, נכון?‬
‫כבר ראיתי את הפנים שלך.‬
‫בטח בחדשות או משהו כזה.‬
‫טוב, אנשים, התוכנית של היום.‬
‫כולנו נתחיל בחפירה באדמה.‬
‫אחר הצהריים...‬ ‫-מה זה "חפירה באדמה"?‬
‫לחיידקים שבאדמה יש תכונות מיוחדות.‬
‫הם עוזרים להילחם בחרדה,‬ ‫בדיכאון ואולי אפילו בסרטן.‬
‫אני לא ממש בעניין של עפר או של חיידקים.‬
‫זה עניין פרוטסטנטי.‬ ‫אני לא רוצה לדבר על זה.‬
‫תירוץ לכל דבר.‬ ‫-מה?‬
‫אמרתי שיש לך תירוץ ל...‬ ‫-לא. הפה שלך עדיין...‬
‫אני מבין.‬ ‫-טוב, נבחרת.‬
‫אנחנו בהחלט לא נבחרת.‬
‫אולי אנחנו ההפך מנבחרת.‬
‫אתה צריך משהו?‬
‫אמרת שאת יושבת בבריכה כשאת בלחץ,‬
‫ולאחרונה את כאן בכל יום.‬
‫מה הבעיה?‬
‫קיבלתי הודעות מטרידות.‬
‫איומים.‬
‫איומים ממי?‬ ‫-הם אנונימיים.‬
‫שנדווח עליהם?‬
‫למי? למשטרה? מה הם יעשו?‬
‫כל אחד היה יכול לשלוח אותן.‬
‫בחיי הקודמים לא הייתי מאוד נחמדה.‬
‫אילו הכרת אותי אז, גם אתה היית יורה בי.‬
‫לא.‬
‫לא הייתי עושה את זה.‬
‫לא, אתה לא היית עושה את זה.‬
‫אתה ודליילה בסדר?‬
‫היא עדיין קצת מקנאה.‬
‫היא תצטרך להתגבר על זה, נכון?‬
‫זה מסובך.‬
‫אלה החיים. יותר מכל דבר אחר, הם מסובכים.‬
‫אנחנו עכשיו ונהיה תמיד‬
‫קשורים זה לזה‬ ‫באופן עמוק ובלתי ניתן להפרדה.‬
‫נכון?‬
‫תאהב אותה והיא תחוש נאהבת.‬
‫לעזאזל, אני סיימתי!‬
‫חפירת קברים לא ממש מועילה לגב שלי.‬
‫על מה את מדברת? עשו חצי מהעבודה בשבילנו‬
‫ואת אפילו לא עמדת על הרגליים.‬
‫אני עדיין עוזרת ומתאמצת.‬
‫לא שביקשתי את דעתך.‬
‫התחושה טובה, נכון?‬
‫להתיש את הגוף בעבודה מפרכת.‬
‫לפני המהפכה התעשייתית אנשים לא היו בדיכאון‬
‫כי הם היו עסוקים מדי בעבודה.‬
‫תשכבו בבקשה בגומות שלכם.‬
‫אנחנו מעבירים את חיינו בהימנעות‬ ‫מחשיבה על הדבר היחיד המובטח לנו,‬
‫שזמננו כאן הוא מוגבל.‬
‫אנחנו מבועתים מהמוות,‬
‫לא כי הוא בלתי נודע,‬
‫אלא כי הוא מאלץ אותנו‬ ‫להתעמת עם החרטות העמוקות ביותר שלנו.‬
‫בין שאלה שקרים שסיפרנו‬
‫ובין שאנשים שפגענו בהם,‬
‫כישלונות מקצועיים‬
‫או פשוט...‬
‫חיים ללא הגשמה.‬
‫עכשיו תעצמו כולכם עיניים.‬
‫תחשבו על חייכם בעבר.‬
‫תדמיינו שגופכם חזר לאמא טבע,‬
‫שנשמתכם יצאה לחופשי ושיקיריכם...‬
‫האנשים היקרים ללבכם נאספו סביבכם.‬
‫משפחת מרקוני, זה בסדר מבחינתכם?‬
‫כן. את בסדר, אמא?‬
‫בסדר גמור.‬
‫עכשיו תחשבו על כל הדברים שחשובים לכם.‬
‫האירועים שמעסיקים את מחשבותיכם.‬
‫כל מה שמטריד אתכם בלי הפסקה, שמדאיג אתכם,‬
‫שמונע מכם לחיות‬ ‫חיים מלאים, יוצאי דופן ומרהיבים.‬
‫תחשבו על מערכות היחסים שחשובות לכם,‬
‫על האנשים שיתאבלו עליכם.‬
‫מה אתם רוצים שהם יגידו על חייכם,‬
‫עכשיו כשהם הסתיימו?‬
‫התרגיל הזה מגוחך.‬
‫תשכבי, פרנסס, ותהרהרי.‬
‫מה צריך להגיד כדי לצאת מהחור באדמה?‬
‫את רוצה לשמוע שאם אמות היום‬ ‫לאף אחד לא יהיה אכפת? טוב.‬
‫אם הייתי מתה היום, לאף אחד לא היה אכפת.‬
‫אני מושפלת ובודדה ואני יודעת שזה רק יחמיר.‬
‫אתם תמותו על זה.‬ ‫שילמתי מראש על ההלוויה שלי.‬
‫אף אחד אחר לא יעשה את זה. בסדר? הספיק לך?‬
‫אפשר להפסיק עכשיו?‬
‫פרנסס, לא מדובר כאן רק בך.‬
‫עכשיו יש לכם את ההזדמנות ואת היכולת לבחור‬
‫לחזור ולהמציא את עצמכם מחדש.‬
‫בהישמע צליל הפעמונים,‬
‫אני מזמינה אתכם ללדת את עצמכם מחדש,‬
‫מתוך האדמה ואל חייכם החדשים.‬
‫זה היה מעניין.‬
‫רק תהיה פתוח, בבקשה.‬
‫בסדר.‬
‫טוב. אחר הצהריים נצא לטיול רגלי.‬
‫לא נראה לי שאני מסוגלת להצטרף לטיול רגלי.‬
‫בוודאי.‬
‫הוא אמנם מומלץ מאוד, אבל אינו חובה.‬
‫נתאם לך תור לדיקור סיני‬ ‫שעשוי להועיל לך לגב.‬
‫זה יהיה נהדר.‬
‫ג'סיקה, המפגש שלך עם מאשה מתחיל עכשיו.‬
‫זאת חובה?‬ ‫-כן.‬
‫פשוט מדהים.‬
‫עשיתי סיור בתי דיקור בבייג'ינג.‬
‫ערכתי תחקיר לצורך אחד הספרים שלי.‬
‫הייתן שם?‬ ‫-לולו היתה בכל מקום.‬
‫אני למדתי באורגון.‬
‫אוי, שנטי באנטי.‬
‫נקודת באהואיי,‬
‫מקום המפגש של כל האנרגיות, נכון?‬
‫נכון.‬
‫תשתדלי לא לזוז, פרנסס.‬
‫את זה הרגשתי.‬ ‫-אני רק לוקחת דם לבדיקה.‬
‫באמת? למה?‬ ‫-לבדוק את רמות הסוכר בדם.‬
‫טוב, בפעם הבאה תודיעו לי‬ ‫לפני שתיקחו רקמות לבדיקה.‬
‫בסדר.‬ ‫-בסדר, קיבלתי.‬
‫את מצחיקה. את מוצאת חן בעיניי.‬
‫לפחות בעיני אחת מאיתנו.‬
‫אפשר לשאול אתכן משהו?‬ ‫-בוודאי.‬
‫מאשה מטורפת או שהיא אמיתית?‬
‫מאשה?‬
‫מאשה היא הכי אמיתית שיש.‬
‫מאה אחוז.‬
‫למה את כאן?‬
‫חשבתי שיש לנו פגישה פרטית,‬ ‫אבל אני יכולה לחזור...‬
‫לא. למה את בטרנקווילום?‬
‫הבנתי.‬
‫מה את מקווה להשיג?‬
‫שינוי קיצוני, למשל.‬
‫אני ממש מעוניינת לתקן את מה שהתקלקל.‬
‫מה התקלקל?‬
‫את מאוד לחוצה.‬ ‫-כן, נכון.‬
‫אין סיבה.‬
‫ספרי לי.‬
‫מה מלחיץ אותך במיוחד, ממש עכשיו?‬
‫את.‬
‫את כל כך חכמה ואינטואיטיבית.‬
‫וממש לוהטת, לעזאזל.‬ ‫סליחה, אבל זה נכון, ואני...‬
‫אני בסדר. סבבה.‬
‫לא אכפת לי שאנשים מסתכלים עליי מבחוץ,‬
‫ממש טיפחתי את זה, אבל כשרואים אותי מבפנים,‬
‫ואת מאוד...‬
‫מיומנת בזה, אני מרגישה...‬
‫כבר היית מפוחדת כשהגעת הנה.‬
‫פחדת לפני שידעת על קיומי.‬
‫כששכבתי בבור באדמה‬
‫ודמיינתי את המוות של עצמי,‬ ‫חשבתי על תגובות.‬
‫לא על בני המשפחה שלי.‬
‫על תגובות.‬
‫שיכתבו בהן כמה טרגי שמישהי כל כך...‬
‫צעירה ויפה מתה ככה.‬
‫לשנייה הרגשתי טוב יותר.‬
‫לשנייה.‬
‫ואז הבנתי שאחרי שבוע‬ ‫חשבון האינסטגרם שלי יימחק,‬
‫וכולם ימשיכו בחייהם וישכחו ממני.‬
‫את רוצה שחייך יהיו חשובים,‬ ‫שתהיה להם משמעות.‬
‫כן.‬
‫אבל זאת לא הסיבה שבגללה באת לכאן.‬
‫לא?‬
‫למה הוא לא אוהב אותך יותר?‬
‫אני לא יודעת.‬
‫זה לא הוגן.‬
‫נכון.‬
‫מושך.‬
‫אם לא אכפת לך, אני בריחוק חברתי.‬
‫האמת שאכפת לי.‬ ‫-אז היי.‬
‫יש לי כאבי בטן.‬
‫לא נראה לי שיכולים להיות לך‬ ‫כאבי בטן וגם גלי חום.‬
‫בשבילך הכול אפשרי. ביי.‬
‫את יודעת מה, גברת?‬ ‫-מתחילים.‬
‫אחת הסיבות שבגללן באתי לבית המשוגעים הזה‬
‫היא שכל חיי הבוגרים‬ ‫אנשים אמרו לי ללכת להזדיין.‬
‫והנה...‬ ‫-ובזמן הקצר מאוד‬
‫שאנחנו מכירים, את ממש מצטיינת בזה.‬
‫את יודעת מה? אני לא הולך להזדיין.‬
‫המקום הזה ממש צורח "ברוך הבא".‬
‫אני איהנה מהטבע.‬
‫איהנה מהאוכל. איהנה מהבריכה.‬
‫אני אפילו איהנה מזה‬ ‫שאת מקפצת בבריכה כמו פקק שעם.‬
‫את יודעת למה? כי כל יום הוא מתנה.‬
‫כל המקום הזה הוא המתנה הדפוקה שלי, גברתי.‬
‫שמעתי משהו?‬
‫הייתי מוכנה... אני פשוט...‬
‫מישהו אמר משהו?‬
‫אני לא רואה אף אחד.‬
‫לא. אף אחד. אף אחד. אף אחד.‬
‫לעזאזל...‬
‫חתיכת בן זונה!‬ ‫-סליחה, מה אמרת?‬
‫בואו נעלה מדרגה, טוב?‬
‫נתחיל ביד מושטת קדימה או אחורה,‬
‫העיניים על הקרקע, שני מטרים‬ ‫עד שני מטרים וחצי לפניכם.‬
‫נתחיל ברגל ימין ונצעד צעד אחד קדימה.‬
‫צעד בימין, צעד בשמאל.‬
‫ימין, שמאל, ימין.‬
‫איך היה?‬ ‫-כן, היה...‬
‫רגע, היא מדהימה? אני מוכנה להתערב שכן.‬
‫אני חושב ששתיכן מסונוורות מהכוכבת.‬
‫לא, אני ממש לא מישהו שמסתנוורת מכוכבות.‬
‫פעם עבדתי בברודוויי והכרתי כוכבים אמיתיים.‬
‫הכרתי את אלן קאמינג.‬ ‫אני לא מסונוורת מכוכבים.‬
‫וואו, ברודווי. מה עשית בברודווי?‬
‫תלבושות, שיער, איפור, אביזרים.‬
‫עשיתי את כל זה.‬
‫עד שנולדו הבנות.‬
‫בעלי לא רצה שאמשיך לעבוד.‬
‫הוא הרוויח מספיק כסף.‬
‫הוא לא אהב את הרעיון‬ ‫שמטפלת תגדל לנו את הילדים.‬
‫זה נחמד. לפחות היה לך זמן עם הילדות.‬
‫מה אמרת?‬ ‫-מה?‬
‫הן עדיין הבנות שלי.‬
‫גם אם הן עם מישהו אחר, הן עדיין...‬
‫הן עדיין הבנות שלי.‬
‫מה אמרתי?‬ ‫-אמרת "היה לך", בזמן עבר. אבל...‬
‫מתברר שהיה לה עבר ושזה היה מזמן.‬
‫זה באמת משהו להתגאות בו?‬
‫המולידים האלה.‬
‫התפוצצות האוכלוסין‬ ‫היא הסכנה הכי גדולה לעולם,‬
‫והם ממשיכים להשריץ בלי להתנצל.‬
‫מדהים שאתה עדיין רווק.‬
‫באמת.‬ ‫-שיהיה.‬
‫משהו נכון...‬
‫היי, היי! לא, לא. בואי הנה.‬
‫תירקי את זה.‬
‫את בסדר? היי.‬
‫את בסדר?‬ ‫-אני לא יודעת, אני חושבת...‬
‫תנשמי עמוק. נשימות עמוקות.‬
‫פנימה ו...‬
‫יופי.‬ ‫-אלוהים אדירים.‬
‫מה קרה?‬ ‫-אני לא יודע.‬
‫ישנת, נחרת‬
‫ופתאום נשנקת.‬
‫זה היה כל כך מוזר.‬
‫אני לא מבינה איך סתם מתחילים להשתנק.‬
‫לא יודע. יש לך איזו בעיה רפואית?‬
‫לא. לא שידוע לי.‬
‫זה היה מפחיד.‬
‫מה זה?‬ ‫-מה?‬
‫זה ענב?‬ ‫-לא, אני לא...‬
‫זה ענב?‬ ‫-לא!‬
‫מה אתה עושה?‬ ‫-אני לא חושב...‬
‫תפסיק... לעזאזל.‬
‫זה באמת ענב.‬ ‫-כן.‬
‫איך הוא... איך הוא הגיע...?‬ ‫-אני לא יודע.‬
‫אתה שמת לי ענב בפה?‬
‫לא, מה את...?‬ ‫-אלוהים!‬
‫לא.‬ ‫-זרקת לי ענב לתוך הפה?‬
‫לא. השלכתי לך אותו לתוך הפה,‬ ‫אבל זה היה בטעות, בסדר?‬
‫נחרת ואני פשוט... רציתי להעיר אותך.‬
‫ו...‬
‫אני מצטער.‬ ‫-יכולת להרוג אותי.‬
‫הייתי יכול לכוון כל היום.‬ ‫סיכויי הקליעה הם...‬
‫רוצה ענב?‬ ‫-מה?‬
‫אני לא רוצה ענב. אני לא מתכוונת...‬
‫אל תעשה את זה.‬
‫זה מוצא חן בעיניך?‬
‫מי זה פול?‬
‫מי זה מה?‬ ‫-פול.‬
‫אמרת את שמו מתוך שינה. פול.‬
‫לא נכון.‬ ‫-כן נכון.‬
‫לא. לא אמרתי.‬
‫הבנתי.‬
‫מי הוא?‬
‫אני לא יודעת.‬
‫אני יכולה להגיד בכנות‬ ‫שאני לא יודעת מי זה פול,‬
‫אבל אני יודעת שזה לא העסק שלך.‬
‫מה מהשניים?‬
‫פול דראבל.‬
‫גבר שהכרתי ברשת, שהתאהבתי בו ברשת.‬
‫גבר שלא התאהב בי, ברשת או מחוץ לרשת,‬
‫שהיה לכאורה מקנדה,‬
‫שהיה לו ילד מזויף, שחלה במחלה מזויפת.‬
‫הוא שכנע אותי לשלוח לו לא מעט כסף אמיתי.‬
‫אוי, אני מצטער.‬
‫לא הייתי חייבת לחפש דייטים ברשת.‬
‫גברים מזמינים אותי לצאת כל הזמן.‬
‫לדברי מקורות רבים, אני מאוד טובה במיטה.‬
‫אפילו נלהבת.‬
‫אם זה גורם לך אי-נוחות‬ ‫את לא צריכה לדבר על זה.‬
‫זה לא גורם לי אי-נוחות.‬
‫זה גורם לך אי-נוחות?‬ ‫-כן, קצת.‬
‫יש בי חלק שחושב שהיה כדאי.‬
‫חצי שנה של אהבה ורעות.‬
‫להרגיש ככה חצי שנה...‬
‫עסקה לא רעה, נכון?‬
‫אולי זה יתאים לאחד הספרים שלך.‬
‫זה סיפור טוב, לא?‬ ‫-כן, אולי.‬
‫אני מניחה שלא קראת שום ספר שלי.‬
‫את יודעת מה? כן, קראתי קטע.‬
‫קטע?‬ ‫-אתמול.‬
‫השתנתי על איזה עץ ענקי‬
‫ומצאתי כתבה על "הלב הפועם" שלך.‬
‫רגע, מה?‬
‫זה לא שם הספר? "הלב הפועם"?‬ ‫-לא!‬
‫זה היה השם.‬
‫לא.‬ ‫-ככה היה כתוב.‬
‫לא נכון.‬
‫לא... לא יכול להיות כי הספר עדיין לא יצא.‬
‫הוא עדיין בשלב כתב היד.‬ ‫-אני לא יודע מה להגיד לך.‬
‫אולי מישהו קיבל עותק מחתרתי או משהו.‬
‫אני מקווה בשבילך.‬
‫זה אומר שמישהו ממש רצה לקרוא, יש לך ביקוש.‬
‫קחי את זה כמחמאה.‬
‫מה היה כתוב?‬
‫אני לא זוכר.‬ ‫-אתה משקר. מה היה כתוב?‬
‫הוא לא כל כך אהב את הספר.‬
‫הוא לא אהב... הוא שנא אותו?‬
‫מה המבקרים יודעים בכלל?‬
‫תראי את סטאלון המסכן.‬
‫המבקרים מתייחסים אליו כמו אל זבל, ו...‬
‫"רוקי" הוא הסרט הכי טוב אי פעם.‬
‫אז שנאו אותו.‬
‫טוב, זהו זה.‬
‫לאן את הולכת?‬
‫על פניו אולי נראה שאנחנו‬ ‫משחקים במשחק של ילדים,‬
‫אבל כשמדובר במתן אמון,‬ ‫כשמדובר בלהיות עצמנו,‬
‫כשמדובר בשחרור שליטה...‬
‫יש לנו הרבה מה ללמוד מילדים.‬
‫נכון.‬
‫טוב, בואו ננסה.‬ ‫-בסדר.‬
‫מוכנים?‬
‫קדימה, כרמל. קדימה.‬
‫תעשו את זה.‬
‫טוב, מוכנה?‬ ‫-זהו זה. בסדר.‬
‫קדימה, כרמל.‬
‫אלוהים!‬
‫וואו, תפסת אותי.‬
‫עכשיו תורו.‬
‫אמא?‬ ‫-בסדר.‬
‫אמא!‬
‫מותק! מותק.‬
‫אני מחזיק אותך.‬
‫תוריד ממני את הידיים.‬ ‫תוריד ממני את הידיים הדפוקות שלך!‬
‫בבקשה, מותק. בבקשה.‬
‫נפוליאון, תתרחק בבקשה.‬
‫זה בסדר.‬
‫הת'ר, מה קורה?‬
‫פשוט תתרחקו.‬
‫אני לא אתרחק.‬
‫במקום זה אני אחזיק לך את היד.‬
‫את יודעת מה אומרים על החזקת ידיים?‬
‫היא אינטימית.‬
‫היא יכולה להיות אפילו אינטימית יותר‬ ‫מלעשות אהבה. את יודעת למה?‬
‫יש בה משהו אינטואיטיבי, משהו שיודע.‬
‫אולי בזכות קצות העצבים שבקצות האצבעות‬
‫או בזכות המערכת התחושתית בידיים,‬ ‫בני אדם חשים זה בזה.‬
‫הם מכירים זה את זה‬ ‫אפילו אם מעולם לא נפגשו לפני כן.‬
‫מה את מרגישה בידיים שלי, הת'ר?‬
‫אולי מישהי שהיתה במקום שאת נמצאת בו?‬
‫מישהי שעמדה במקום שאת עומדת בו?‬
‫מעולם לא עמדת במקום שאני עומדת בו.‬
‫את חושבת שהיא באמת התכוונה לקפוץ?‬
‫אני לא יודעת. אולי לא היום,‬ ‫אבל היא בהחלט מהרהרת בזה.‬
‫הקבוצה הזאת היא חבית חומר נפץ, מאשה.‬
‫ולארס...‬
‫אני לא יודעת מה הסיפור של לארס,‬ ‫אבל אני יודעת שהוא לא סתם אורח.‬
‫יש לו אג'נדה. אני מריחה את זה.‬
‫עברת על החדר שלו?‬ ‫-מלמעלה עד למטה.‬
‫יאו, אתה מוכן לעבור עליו שוב בשבילי?‬ ‫-אין בעיה.‬
‫אוי, סליחה. לא ידעתי שאתם בפגישה.‬
‫לא, זה בסדר. בבקשה.‬
‫תיכנסי.‬
‫איך אוכל לעזור לך?‬
‫אני חושבת שאני צריכה לעזוב.‬
‫אני לא רוצה למצוא את עצמי...‬
‫אני לא חושבת שאני מסוגלת‬ ‫להתמודד עם הגילוי.‬
‫לאחרונה חוויתי חווית סף מוות,‬
‫ככה שיש לנו משהו במשותף.‬
‫מה שקרה לי לא היה אקזוטי‬ ‫כמו מה שקרה לך, אבל...‬
‫ראשית, כי אני כמעט נחנקתי מענב.‬
‫ושנית, אני לא...‬
‫לא ראיתי את הילדה הקטנה‬ ‫שרכבה בשמחה על האופניים שלה.‬
‫ראיתי רק את האמת.‬
‫שהיא?‬
‫כמה זמן יש לך?‬ ‫-שבי.‬
‫פרנסס.‬
‫מה?‬ ‫-האמת היא שאני...‬
‫גרושה פעמיים בגיל העמידה, עם גלי חום‬ ‫וערימה של תופעות גיל המעבר.‬
‫נהפכתי לשורת המחץ בבדיחה.‬
‫כבר הייתי בעבר בחורים שחורים כאלה,‬
‫והדרך היחידה החוצה היתה בכתיבה.‬
‫מתברר שאני יודעת לעשות רק דבר אחד,‬ ‫וגם אותו אני כבר לא מסוגלת לעשות.‬
‫את מכונית, פרנסס.‬
‫מכונית?‬ ‫-ומכל הדלק שלך ריק.‬
‫עולה ממך עשן, את מתאמצת ונשנקת‬ ‫ולא מצליחה להתניע.‬
‫אבל בעוד כמה ימים תתדלקי שוב.‬
‫אני מבטיחה לך, את תרגישי טוב פי אלף.‬
‫ממש ציפיתי למטפורה. רק חשבתי...‬
‫שאולי היא תהיה לירית יותר.‬
‫בסדר.‬
‫בואי ננסה את זה.‬
‫קינטסוגי.‬
‫קערה?‬ ‫-לא.‬
‫האמנות היפנית לתיקון כלי חרס שבורים.‬
‫החלקים השבורים מתוקנים בעזרת לכה‬ ‫ואבקת זהב. כך מחזקים את החפץ‬
‫ומייפים אותו.‬
‫טוב בהרבה ממכונית דפוקה.‬
‫זאת תהיי את.‬
‫אני פשוט...‬
‫אני לא חושבת שאני רוצה.‬
‫את זקוקה לזה.‬
‫אני חושבת שאני זקוקה‬ ‫למנת בליני בארבע העונות.‬
‫פרנסס, תני לי עוד יום אחד. בבקשה.‬ ‫יום אחד נוסף.‬
‫אם מחר לא תרצי להישאר, בסדר.‬
‫אכבד את ההחלטה שלך.‬ ‫אבל תני לי עוד יום אחד. כן?‬
‫אני לא חושבת שמשהו ישתנה.‬
‫מה יש לך להפסיד? כבר הגעת עד פה.‬
‫בסדר.‬
‫אבל די עם המטפורות. אני יכולה להתמודד.‬
‫אלוהים. קדימה.‬
‫היי, מותק.‬
‫היא לא התכוונה לקפוץ.‬ ‫-תפסיק לנסות לגונן עליי מהכול, אבא.‬
‫ראיתי!‬
‫ראיתי, לעזאזל.‬ ‫-מותק.‬
‫את יודעת טוב כמוני שאמא שלך לעולם...‬
‫אתה מסתכל עליי כאילו אני הבעיה.‬
‫אתה מבין שאתם אלו שדפוקים מבפנים?‬
‫אתם רק מסתירים את זה ממני.‬
‫ואחד מהשני. מכולם.‬
‫לאט לאט.‬
‫היי. מה שלום... פרנסס?‬ ‫-היא סובלת.‬
‫צדקת, דליילה. הקבוצה הזאת נפיצה במיוחד.‬
‫אבל הם גם מבריקים, ואנחנו זקוקים לכולם.‬
‫בואו נתחיל בתוכנית הטיפולים החדשה.‬
‫טוב, אבל אנחנו רק ביום השני.‬
‫כן, אבל אנחנו צריכים‬ ‫להגיע בשלום ליום השלישי.‬
‫אסור שנאבד אף אחד מהם.‬
‫הם עדיין לא עברו טיהור מלא.‬ ‫התוכנית עדיין לא נבדקה.‬
‫הם מתחננים להצלה. הם על הברכיים.‬ ‫שניכם רואים את זה.‬
‫קיבלתי את ההחלטה. בסדר?‬
‫קדימה, יקירים. אין זמן לבזבז.‬
‫זה מרגש.‬
‫תרגום כתוביות: חן סיון‬