Namaste! Bun venit la Tranquillum House. Sunt Masha.
Vrei să spui că nu vor cartea?
Nu e normal să urli „sunt moartă pentru restul lumii” cât te țin bojocii.
Mergem pentru că avem probleme, Benjamin. În relația noastră.
Tu pentru ce ai venit?
Să slăbesc, să câștig stimă de sine, să mă transform fizic și psihic.
Deja mă simt mult mai bine. Nu-i așa că e fantastic?
- Ce e aia? - Analize de sânge. E procedura standard.
- Ți-a zis la ce să ne așteptăm? - La suferință.
NOUĂ STRĂINI
- Bună! - Bună.
- Ești bine? - Da, sunt bine.
Doar... Am avut un mic atac de panică.
Vin și trec. Uneori simt că o să-mi pierd cumpătul
și n-am vrut... să perturb ședința sau așa ceva.
Ședința e deja perturbată oricum.
Tatăl tău încearcă s-o liniștească pe mama ta,
care vrea să-i scoată ochii Mashei pentru că a pomenit de moarte sau ceva.
N-am reținut exact.
Da... E vorba de fratele meu, Zach.
Și-a pierdut viața acum trei ani.
De-aia am venit aici.
Săptămâna asta ar fi împlinit 21 de ani.
Am fi împlinit amândoi 21 de ani. Eram gemeni.
Dar el și-a pierdut viața cu o zi înainte să împlinim 18 ani. Așa că...
Doamne...
Și iată. Ăsta e „bagajul” familiei Marconi.
Și nouă ne-a fost percheziționat, apropo.
Da...
- Îmi pare rău, draga mea. - Nu-i nimic, nu eram foarte apropiați.
- Ești bine? - Da, aveam nevoie să iau puțin aer.
- Bună. - Bună.
Pot vorbi cu fiica mea?
Nu, mamă, e-n regulă. Frances, sunt bine.
Voiam să alerg puțin. Suntem alergătoare.
La revedere.
Mi-a povestit despre fiul tău.
- Condoleanțe! - Mulțumesc.
N-am citit nimic despre percheziția bagajelor.
A citit cineva despre asta? Că eu n-am citit.
- Calmează-te, te rog. - Stai liniștită.
Nu mă calmez deloc!
E o infracțiune, să știți!
Ne căutați bunuri interzise prin camere? Ne confiscați chestii?
Asta e o încălcare a drepturilor omului, cucoană.
Am niște medicamente în trusa de toaletă
și am nevoie de ele imediat, înțelegi?
Yao, te rog du-te și adu medicamentele lui Tony.
Așa, mulțumesc.
Vrei și votca sau pe aceea o bei separat?
- Du-te dracu'! - Hei...
- Ia-o mai ușor. - Du-te dracu' și tu!
Eu nu pentru așa ceva am venit. Ca să știți.
E-n regulă. Ca să te vindeci, trebuie să găsești rana.
- De-aia ne-ai selectat, nu? - Cum adică ne-a selectat?
Acceptă sub 10% din persoanele care fac cerere să vină aici.
Suntem o ecuație. „Demonii” noștri se potrivesc între ei.
Ce tâmpenie...
Ce lucruri cauți la oaspeții tăi?
- Probleme psihice. - Potențial.
Mă rog, tot una.
Așa simți tu, Frances? Legat de tine?
În general? Legat de viața ta? „Mă rog, tot una”?
- Cunosc femei ca tine. - Nu, nu cunoști.
Ești așa setată pe obiectiv și devotată perfecțiunii,
că nici măcar nu mai ești om.
Și încerci să-i micșorezi pe alții ca să nu-ți mai vezi defectele tale.
Poate unii din oamenii ăștia au venit să sufere.
Dar eu am destulă suferință în viață.
N-am venit să-mi tai venele.
Am venit să mă simt bine.
Aș vrea să vorbim între patru ochi, te rog.
Mi-e clar că ești foarte inteligentă.
Ai creat tot programul ăsta...
Dar ceva nu are nicio logică.
Nu există terapeut profesionist care să confiște medicamentele cuiva.
Ești dependent de droguri, Tony.
Sunt multe locuri unde te puteai duce pentru dezintoxicare. Dar ai venit aici.
Poate ca să rezolvi problemele care te-au făcut dependent.
Știu ce m-a făcut dependent.
Trei operații la coloană și una la genunchi.
Asta e o justificare.
Una care te amorțește și te ajută să te distanțezi de viața ta.
Știi chestiile astea din prima zi?
- Ești divorțat, nu-i așa? - Da.
Ai doi copii, nu?
Ce fel de relație ai cu ei?
Asta e, nu? Asta faci tu?
Convingi oamenii să-ți spună ce probleme au și le folosești contra lor.
Acum vrei să mă bagi la un bancomat?
- Ești mulțumit de viața ta? - Dacă sunt mulțumit de viața mea?
Cine dracu' e mulțumit de viața lui?
Dă-mi pastilele înapoi, te rog.
Ia una! Chiar acum.
Și încă una de dimineață. În fiecare zi.
Nu vreau să-ți fie rău, Tony.
Vreau să fii în siguranță. Să te vindeci. Să fii întreg.
Și cred că asta vrei și tu.
N-am vrut să-ți iau pastilele, Tony. Doar secretul.
- Aoleu! Doamne! - Îmi pare rău, iartă-mă!
- M-ai speriat de moarte! - Îmi cer scuze.
Nu te furișa așa pe lângă oameni pe întuneric.
Nu mă furișam. Doar că... am citit în prezentare
să am grijă în preajma celorlalți, că pot să mediteze,
și... să nu-i deranjez.
Așa că asta...
Eu nu meditam. Doar mă uitam cu deznădejde în gol.
Ședința aia de deschidere a fost...
- Aiurea rău. - Da.
Aha. Credeam că m-am scrântit eu. Bine.
Probabil nu vrei să auzi chestia asta...
Oamenii vin la centrele astea ca să fugă de lume, dar...
- Voiam să spun că te admir foarte mult. - Da...
Am citit Sărutul lui Nathaniel de trei ori.
Cred că e cea mai romantică carte din lume.
Îți mulțumesc.
- Deci... care e criza ta? - Ce să fie?
Englezul ăla a zis că Masha ne-a ales pe fiecare
pentru că trecem prin câte o criză.
Tu ai atâta succes și mă întrebam...
Dar îmi dau seama că am întrecut limita.
Așa că uită că am întrebat.
Nu-i nimic. Am venit să mă relaxez puțin.
Poate criza mea e că nu am nicio criză.
- Scrii ceva nou acum? - Criza ta care e?
Am probleme în căsnicie. Da.
Eu și Ben trecem printr-o perioadă dificilă.
Cunosc drumul ăla.
- A, ești căsătorită? - Acum nu. Dar am fost. De două ori.
Optimism, masochism... Granița e fină.
„El o înțelegea.”
Ăsta e citatul meu preferat din Sărutul lui Nathaniel.
Ai scris: „El o înțelegea.”
„Și ea și-a dat seama că până atunci nici nu știuse că nu era înțeleasă.”
„Parcă se întorsese acasă.”
- Sună un pic forțat. - Nu, nu sună.
E cel mai grozav sentiment din lume. Să te simți înțeles.
Vrei sfatul unei femei mature?
- Poți să-l urmezi sau nu. - Îl vreau.
Eu n-aș căuta adevărul despre iubire în cărți, cântece sau filme.
Toate te mint.
Suntem o grămadă de mincinoși.
Aha... Adică da.
Șarlatani ai sentimentelor.
- Ai inventat-o acum, pe loc? - Da, cred că da.
Doamne, ce talentată ești!
Mă duc înapoi. Așa că...
- Mersi. Ne vedem mâine, cred? - Da.
- Poate nu va fi... - Ciudat?
- Da. - Da, să sperăm.
- Noapte bună. - Noapte bună.
Bună, puiule!
Să avem o zi bună azi!
NUMĂR NECUNOSCUT: FELICITĂRI!
E ULTIMA TA SĂPTĂMÂNĂ PE PĂMÂNT.
Presiunea la duș e fantastică!
Am dormit nemaipomenit de bine.
Simt că o să fie o zi fantastică.
Mergi la duș dacă vrei să faci înainte de micul dejun,
vor să fim acolo la șapte fix.
Sunt absolut hămesit! Ceea ce e semn bun,
înseamnă că metabolismul meu funcționează cum trebuie.
Cred că sar peste micul dejun și ies puțin la alergat.
Cred că micul dejun e obligatoriu.
Au un regim foarte exact aici și ți-aș sugera să-i ascultăm.
O să ascult cât pot eu să ascult, Leon.
Du-te tu.
Nu întârzia la micul dejun, să nu care cumva să încalci o regulă.
Ce înseamnă asta?
Înseamnă că regulile sunt făcute să fie respectate.
Cum altcumva ar supraviețui o societate civilizată?
Trebuie să cauți lucrurile bune, Heather.
Pentru că nu-ți bat la ușă.
Poate viața te va surprinde.
Mai știi ce mi-ai zis? Imediat după... Îți amintești?
Mi-ai spus: „Nimic nu se întâmplă fără motiv”.
Ce... Ce motiv?
Oricât te-aș iubi de mult... și te iubesc. Chiar te iubesc.
Termină propoziția.
Sunt furioasă.
- Pe mine? - Da. Pentru că ești așa optimist.
Pentru că încerci să înțelegi lucruri de neînțeles.
Dar, mai ales, pentru că mă faci să mă simt așa singură.
Mă faci să mă simt tare singură.
Știi de ce suntem aici? Suntem aici pentru că mi-e dor să-mi placă de tine.
Știu că nu meritai asta.
Și totuși, am primit-o.
Da!
- Bună, frumosule! - Bună, iubito!
Din păcate, va trebui să-mi amân venirea. Îmi pare tare rău!
Aoleu, ce s-a întâmplat?
- Ari a avut un accident de mașină. - Aoleu! E teafăr?
E în comă indusă, ca să se vindece mai repede.
Încerc să-l transfer la un spital mai bun.
Poftim, dle detectiv. O poți păstra.
I-am spus că-l iubesc.
Nu e o persoană reală și eu...
I-am spus că-l iubesc.
Li se întâmplă multor femei de vârsta și cu situația dumneavoastră.
- Bună dimineața! - Arată de Instagram!
Pare adorabil! Și foarte sănătos!
E ca un vis! Micul dejun perfect.
Da, dacă n-ai substanță, merge și stilul.
Ce mai faceți, oameni buni?
- Eu am slăbit! - Auzi... Să știi că am observat!
De ce vrei să slăbești? Nu ești grasă.
Mersi. Dar aș vrea să fiu mai slabă.
De ce? Nu înțeleg.
De ce e toată lumea obsedată de chestia asta?
Nu cred că suntem, Ben.
Dacă vrei un factor comun,
cred că suntem obsedați să ne simțim mai bine ca ieri.
Un pic mai puțin aiurea, un pic mai puțin deprimați.
Poate mă înșel, dar nu asta e esența vieții?
Să-ți găsești obstacolele și să treci peste ele.
Ți-am zis că e o scriitoare talentată.
'Neața, oameni buni! Ce potol avem aici? Ăsta nu e al meu.
Oameni buni, știu că ieri am fost cam dur.
Îmi cer scuze, da?
Dacă v-am jignit pe vreunul... Probabil v-am jignit pe toți. Scuze.
Azi e o nouă zi, da?
Se pare că cineva și-a primit medicamentele.
Știi ceva, Lars? Da, le-am primit.
Mersi că-ți pasă.
- Cine ești, frate? - Adică în sufletul meu?
Pare cunoscut, nu? Te-am văzut undeva.
Probabil la Dateline, printre psihopați.
Oameni buni, iată programul de azi!
- Începem cu niște săpături. După masă... - Ai zis săpături?
Bacteriile din sol au proprietăți deosebite.
Pot combate anxietatea, depresia, poate chiar cancerul.
Eu nu... Mie nu prea-mi plac solul și bacteriile.
E o chestie de protestanți. Nu vreau s-o discut.
- Ai scuză pentru orice. - Ce?
- Ai scuză... - Văd că dai din gură, dar...
- Am înțeles. - Echipă!
Asta nu e echipă.
E opusul unei echipe.
Ai nevoie de ceva?
Stai la piscină când ești stresată și în ultima vreme ești aici zilnic.
Ce s-a întâmplat?
Am primit niște mesaje îngrijorătoare.
Amenințări.
- Din partea cui? - Anonime.
- Să le raportăm? - Cui?
Poliției? Ce-o să facă poliția?
Ar putea fi de la oricine.
N-am fost un om bun în viața de dinainte.
Și tu mă împușcai dacă mă cunoșteai.
Nu. Nu te împușcam.
Așa e. Nu mă împușcai.
Tu și Delilah sunteți bine?
Tot mai e un pic geloasă.
O să trebuiască să treacă peste, nu-i așa?
E dificil.
Așa e viața. Mai presus de orice, e dificilă.
Noi suntem și întotdeauna vom fi
profund și inextricabil legați.
Nu ești de acord?
Iubește-o! Și se va simți iubită.
Băga-mi-aș! Mie mi-a ajuns!
- Mă doare spatele de la săpat morminte. - Ce vorbești?
Ni le-au săpat ei pe jumătate și nici n-ai stat în picioare.
Totuși, ajut și eu. Și fac efort. Nu că te-a întrebat cineva.
E plăcut, nu?
Să epuizezi corpul cu efort fizic.
Omul din era preindustrială nu era deprimat,
pentru că era ocupat cu munca fizică.
Acum vă rog să vă întindeți în gropile voastre.
Ne petrecem viața evitând să ne gândim la unica garanție pe care-o avem.
Că timpul nostru pe pământ e limitat.
Ne îngrozește moartea.
Nu pentru că e ceva necunoscut,
ci pentru că ne obligă să ne confruntăm cu cele mai mari regrete.
Cu minciunile pe care le-am spus.
Cu oamenii pe care i-am rănit.
Cu eșecurile profesionale sau...
Pur și simplu...
Cu neîmplinirile noastre.
Așa că vreau să închideți ochii.
Gândiți-vă că viața voastră s-a încheiat.
Imaginați-vă că corpul vostru s-a întors la Mama Natură
și sufletul vostru a fost eliberat, iar cei dragi...
Cei dragi s-au adunat în jurul vostru.
Familia Marconi, suntem bine?
- Da. Ești bine, mamă? - Sunt bine.
Acum gândiți-vă la lucrurile care contează pentru voi. La ce vă preocupă.
La lucrurile care vă obsedează, care vă îngrijorează,
care vă împiedică să duceți o viață plină, o viață extraordinară, excepțională.
Gândiți-vă la relațiile care contează pentru voi.
La oamenii care o să vă plângă.
Ce vreți să spună despre viața voastră?
Acum, că s-a încheiat?
- Exercițiul ăsta e ridicol. - Întinde-te, Frances, și gândește-te.
Ce trebuie să spun ca să ies din groapă?
Vrei s-auzi că, dacă aș muri azi, nu i-ar păsa nimănui? Bine!
Dacă aș muri azi, nu i-ar păsa nimănui.
Pentru că sunt umilită și singură și știu că de acum va fi și mai rău.
O să-ți placă asta: mi-am plătit înmormântarea dinainte!
Pentru că n-are cine altcineva să se ocupe!
- E suficient? Acum ne putem opri? - Frances, nu e vorba doar de tine.
Acum aveți ocazia,
acum puteți alege să vă întoarceți și să vă reinventați.
Când veți auzi sunetul clopoțeilor,
vă invit să renașteți,
să ieșiți din pământ și să începeți o nouă viață.
- A fost interesant... - Fii deschis, te rog.
Bine.
Bun! Urmează plimbarea de după-amiază.
Eu nu cred... Nu mă simt în stare.
Nicio problemă. Nu e obligatorie, deși v-o recomandăm.
Te putem programa la acupunctură, poate te ajută cu spatele.
Ar fi minunat.
Jessica, ședința ta cu Masha e acum.
- Aia e obligatorie? - Da, este.
E absolut incredibil aici.
Am făcut turul cabinetelor de acupunctură din Beijing.
Făceam cercetare pentru una din cărțile mele.
- Ai fost acolo? - Lulu a fost peste tot.
- Am făcut școala în Oregon. - Aha! De fițe!
Punctul Baihui.
- Unde converg meridianele energetice. Nu? - Așa e.
Stai puțin liniștită, Frances.
- Am simțit! - Da, îți iau niște sânge.
- De ce? - Ca să-ți măsurăm glicemia.
Data viitoare poate mă avertizați înainte să mă înțepați în șunculițe.
- Bine. - Am înțeles.
Ești amuzantă, îmi place de tine.
Măcar ție îți place...
- Pot să vă întreb ceva? - Sigur că da.
Masha e nebună sau e pe bune?
Masha?
E foarte pe bune.
Sută la sută.
Ce cauți aici?
Credeam că avem ședință, dar pot să vin...
Nu. De ce ești la Tranquillum?
Ce speri să câștigi?
Să mă transform, în primul rând.
Îmi doresc foarte mult să repar ce e stricat. Mă-nțelegi?
Și ce e stricat?
- Ești foarte stresată. - Da, sunt.
Nu ai motive să fii.
Spune-mi...
Ce te stresează în momentul ăsta?
Tu.
Ești foarte inteligentă și intuitivă.
Și superbă, apropo. Scuze, dar ești, și eu...
Sunt bine.
Nu mă deranjează să fiu privită la exterior.
Ba chiar mi-am cultivat imaginea. Dar să fiu văzută în interior,
lucru de care tu îmi pari foarte capabilă, mă face să...
Te temeai când ai venit.
Te temeai înainte să știi de existența mea.
Când stăteam întinsă în șanțul ăla...
și-mi imaginam că sunt moartă, m-am gândit la comentarii.
Nu la familia mea. La comentarii.
Și comentariile spuneau ce tragic e că cineva atât de... tânăr
și de atrăgător a murit așa.
Și, o clipă, m-am simțit mai bine. Doar o clipă.
Apoi mi-am dat seama că contul meu de Instagram va fi șters după o săptămână
și toată lumea o să meargă mai departe și o să uite de mine.
Vrei ca viața ta să fie importantă, să fie semnificativă.
Da.
Dar nu de-asta ai venit aici.
Nu?
De ce nu te mai iubește?
Nu știu.
Nu e drept.
VOLUM MAXIM
Atrăgător!
Nu te supăra, practic distanțarea socială.
- Mă supăr. - Atunci bună!
Am crampe menstruale.
Nu cred că poți să ai și crampe, și bufeuri.
Pentru tine pot. Așa că pa!
- Știi ceva, cucoană? - Iar începe...
Un motiv pentru care am venit la casa asta de nebuni
e că toată viața lumea mi-a spus să mă duc naibii.
- Păi... - Și în scurta perioadă
de când ne cunoaștem, tu ai depășit recordul.
Știi ceva? Nu mă duc naibii. Da?
Locul ăsta pare foarte primitor.
Așa că o să mă bucur de natură.
O să mă bucur de mâncare. O să mă bucur de piscină.
O să mă bucur de tine, plutind în piscină ca un dop.
Știi de ce? Pentru că fiecare zi e un dar.
Și locul ăsta e darul meu, cucoană!
Am auzit ceva? Mi s-a părut... Cred că...
A zis cineva ceva? Nu văd pe nimeni.
Nu. Pe nimeni. Pe nimeni. Pe nimeni.
Băga-mi-aș...
- Nesimțitule! - Îmi cer scuze, ce-ai spus?
Hai să urcăm la nivelul următor, da?
Întindeți mâinile în fața sau în spatele vostru.
Priviți în jos, la 2-3 m în fața voastră.
Începem cu dreptul, facem un pas.
Un pas cu dreptul, unul cu stângul.
Drept. Stâng. Drept.
- Cum a fost? - A fost...
A fost uimitoare? Sigur a fost.
Cred că sunteți amândouă fascinate.
Nu. Pe mine nu mă fascinează orice.
Am lucrat pe Broadway, am cunoscut vedete. Vedete adevărate.
L-am cunoscut pe Alan Cumming. Așa că nu sunt ușor de fascinat.
Broadway! Ce făceai pe Broadway?
Am fost garderobieră, coafeză, machieuză, recuziteră...
Am făcut cam de toate. Până când am născut fetele.
Și soțul meu n-a vrut să mai lucrez.
Câștiga el suficient.
Și nu-i plăcea ideea că ne-ar crește o bonă copiii.
Drăguț! Măcar ai fost alături de copii.
- Ce-ai spus? - Ce?
Și acum sunt tot copiii mei.
Chiar dacă sunt cu altcineva, sunt...
Sunt tot copiii mei.
Și eu ce-am spus?
Ai folosit timpul trecut. Dar...
Se pare că timpul ei a trecut.
Chiar e un motiv de mândrie?
Ăștia hetero cu copiii lor...
Cel mai mare pericol pentru planetă e suprapopularea și ei toarnă plozi.
Nu pot să cred că ești încă burlac!
- Pe bune. - Mă rog.
Hei...
Hei, hei, hei! Nu! Vino încoace! Scuipă-l!
Ești bine?
- Ești bine? - Nu știu... Cred că da.
Respiră adânc. Adânc. Inspiră și...
- Bun. Bine. - Doamne...
- Ce s-a întâmplat? - Nu știu.
Păi... Dormeai, sforăiai și, dintr-o dată, te-ai înecat.
A fost foarte ciudat.
Nu înțeleg cum te poți... îneca pur și simplu.
Nu știu. Suferi de ceva?
Din câte știu eu, nu!
A fost înfricoșător!
- Ce-i aia? - Ce?
- E o boabă de strugure? - Nu, nu cred...
- E cumva... - Nu!
- Ce faci? - Nu cred...
Lasă-mă... Fir-ar!
Chiar e o boabă de strugure!
- Cum a ajuns în... - Nu știu.
Da...
Mi-ai aruncat cu struguri în gură?
- Nu, ce vrei să... - Doamne!
- Nu. - Mi-ai aruncat un strugure în gură?
Nu! Am aruncat cu strugurele, dar a fost un accident, da?
Sforăiai și... am vrut să te trezesc.
Și...
- Îmi pare rău. - Puteai să mă omori!
Puteam să arunc până mă plictiseam și șansele să intre...
- Vrei un strugure? - Ce?
Nu vreau niciun strugure! Nu...
N-o face!
Ție-ți place?
Cine e Paul?
- Cine e cine? - Paul.
Ai spus... Ai pomenit de cineva pe nume Paul în somn.
- Nu-i adevărat. - Ba da, e adevărat.
Nu-i adevărat.
Am înțeles.
Deci cine e?
Nu știu. Îți spun sincer că nu știu cine e Paul,
dar știu că nu e treaba ta.
Care dintre ele?
Paul Drabble.
Un tip pe care l-am cunoscut online, de care m-am îndrăgostit online.
Și care nu s-a îndrăgostit de mine, nici online, nici offline.
Mi-a zis că e din Canada
și avea un copil fals care a avut un accident fals.
Și m-a convins să-i trimit o grămadă de bani adevărați.
Îmi pare rău.
Nu că aveam nevoie să cunosc pe cineva online.
Am o grămadă de pretendenți în viața reală.
Și multă lume a zis că sunt bună la pat.
„Foarte entuziastă”, cică.
Nu e nevoie să vorbești de asta dacă te deranjează.
Pe mine nu mă deranjează.
- Pe tine te deranjează? - Un pic.
O parte din mine crede că a meritat.
Șase luni de dragoste și companie...
Nu știu... jumătate de an în care m-am simțit așa.
N-a fost rău, nu-i așa?
Ai putea să scrii despre asta.
- Ar fi o poveste interesantă, nu? - Da, poate.
Înțeleg că nu mi-ai citit cărțile.
Mă rog... Știi ceva? Am citit o bucățică.
- O bucățică. - Ieri.
În timp ce mă pișam pe un copac uriaș,
am găsit un articol despre Inimă fremătândă.
Poftim?
Nu așa se cheamă? Inimă fremătândă?
- Nu! - Ba da.
- Nu. - Așa scria acolo.
Nu, n-are cum.
Nu... Nu se poate, pentru că nu e încă publicată.
- E încă manuscris. - Nu știu ce să-ți spun.
O fi făcut rost de o copie sau ceva.
Eu m-aș bucura! Și-a dorit mult să-l citească. Ești populară.
Mi se pare un compliment.
- Ce scria? - Nu-mi amintesc.
Ce... Știu că minți! Ce scria?
Nu i-a plăcut prea mult.
- I s-a părut proastă? - Mă rog, ce știu criticii?
Uită-te la bietul Stallone! Criticii îl tratează ca pe un gunoi și...
Rocky e cel mai tare film din toate timpurile.
Deci nu i-a plăcut.
Asta e...
Unde te duci?
La suprafață, pare un joc de copii,
dar când vine vorba de încredere, când vine vorba să fim noi înșine,
când vine vorba să ne relaxăm... copiii ne pot învăța multe.
Așa e.
- Oameni buni, hai să încercăm! - Bine.
Sunteți gata?
Hai, Carmel! Hai! Fă-o!
- Ești gata? - Acum. Bun...
- Hai, Carmel! - Doamne!
M-ai prins!
Acum încercăm cu el.
Mamă?
- Mamă! - Iubito!
- Gata, te țin eu. - Ia mâna de pe mine, Napoleon.
- Ia mâna de pe mine! - Nu, iubito, te rog...
Napoleon, dă-te înapoi.
E-n regulă.
- Heather, ce se întâmplă? - Vreau doar să plecați.
Eu nu plec nicăieri. Dar o să te iau de mână.
Te rog, dă-mi drumul.
Știi ce se spune despre ținutul de mână? E un act intim.
Poate fi mai intim decât sexul. Știi de ce?
Are ceva intuitiv, ceva familiar.
Poate sunt terminațiile nervoase din vârfurile degetelor
sau sistemul senzorial al mâinii, dar oamenii se simt unii pe alții.
Se cunosc unii pe alții, chiar dacă nu s-au mai întâlnit.
Ce simți din mâna mea, Heather?
Pe cineva care a fost... unde ești tu, poate?
Pe cineva care a stat unde stai tu?
N-ai stat niciodată unde stau eu.
Crezi că intenționa să sară?
Nu știu. Poate nu azi, dar ideația există.
Grupul ăsta e un butoi cu pulbere, Masha.
Și Lars e... Nu știu ce e Lars, dar nu e oaspete pe bune.
Are intenții ascunse. Simt.
- I-ai căutat prin cameră? - Peste tot.
Yao, mai caută-i tu o dată, te rog.
Îmi cer scuze, nu știam că aveți ședință.
Nu, e-n regulă! Te rog...
- Hai înăuntru! - Da? Bine.
Cu ce te pot ajuta?
Cred că trebuie să plec.
Nu vreau să mă regăsesc. Nu cred că sunt pregătită să mă descopăr.
Tocmai am trecut și eu pe lângă moarte, așa că presupun că avem asta în comun.
Experiența mea n-a fost așa exotică ca ta, dar...
Întâi, pentru că era să mă înec cu un strugure.
Și apoi, pentru că n-am...
N-am văzut-o pe fetița aia fericită pe bicicletă.
- Am văzut doar adevărul. - Și care e adevărul?
- Cât timp ai la dispoziție? - Stai jos.
Frances...
- Care e? - Adevărul e că sunt...
o balenă la menopauză, între două vârste și divorțată de două ori.
Am devenit o glumă.
Am mai avut momente de depresie ca ăsta.
Și... am putut să evadez din ele doar scriind.
Se pare că sunt un ponei de circ care nu mai poate să-și facă singurul număr.
- Ești o mașină, Frances. - Bine... O mașină?
Da. Și ai rezervorul gol.
Și fumegi și bârâi și șuieri,
dar nu poți să pornești.
Dar... în câteva zile, o să te realimentezi.
Și îți promit, o să te simți de o mie de ori mai bine.
Mă așteptam la o metaforă, dar credeam...
Că o să fie ceva mai liric.
Bine. Să încercăm așa.
Kintsugi.
- Un castron? - Nu.
Arta japoneză a reparării ceramicii sparte.
Piesele sunt reparate cu lac și praf de aur
și rezultă ceva mai puternic.
Ceva mai frumos.
Mai bine ca o mașină.
Asta vei fi tu.
Treaba e că...
Nu cred că vreau.
De asta ai nevoie.
Cred că am nevoie de un hotel de lux și de niște cocteiluri.
Frances, mai dă-mi o zi. Te rog.
Doar o zi.
Dacă mâine nu vrei să rămâi, bine.
O să-ți respect decizia. Dar mai dă-mi o zi. Da?
Nu cred că o să se schimbe ceva.
Ce ai de pierdut? Ai ajuns până aici.
Bine.
Dar fără alte metafore, nu cred că mai suport.
Doamne... Zoe!
Bună, scumpo!
Nu voia să sară.
Nu mă mai feri de toate alea, tată!
- Am văzut, fir-ar al naibii! - Scumpo...
Știi la fel de bine ca mine, mama ta n-ar...
Mă supravegheați de parcă eu aș fi problema!
Nu vă dați seama că voi sunteți ăia varză?
Și vă ascundeți de mine. Și unul de altul. Și de restul lumii.
Una câte una.
- Bună! Ce face Frances? - Suferă.
Aveai dreptate, Delilah, e un grup deosebit de volatil.
Dar e extraordinar. Și avem nevoie de toți.
Hai să demarăm Protocolul. Cel nou.
Bine, dar suntem abia în ziua a doua.
Da. Dar trebuie să ajungem în ziua a treia.
Nu putem pierde niciunul.
Încă nu s-au detoxificat complet. Și protocolul nu e testat.
Imploră să fie salvați. În genunchi.
Ați văzut amândoi.
Am hotărât, da?
Hai, dragii mei. N-avem timp de pierdut.
Ce incitant!
Traducerea: Raluca Dimitriu