Namaste. Velkommen til Tranquilum.
Jeg heter Masha.
Vil de ikke ha boken?
Det er ikke normalt å skrike: "Død over verden."
Vi drar fordi vi har problemer i forholdet.
-Hvorfor er du her? -Vekttap, selvtillit, forvandling.
Jeg føler meg bedre. Fantastisk.
-Hva er det? -Blodprøver.
Sa hun hva du kunne forvente?
Lidelse.
NI VILT FREMMEDE
-Hei, du. -Hei.
-Går det greit? -Ja. Det går fint.
Jeg fikk bare...litt panikkangst.
Den kommer og går.
Iblant føler jeg at jeg blir helt gal. Men jeg ville ikke avbryte seansen.
Den har offisielt blitt avbrutt.
Faren din er der og holder igjen moren din.
Jeg tror at hun ville klore ut øynene på Masha. Noe med døden...
Jeg forsto det ikke.
Ja... Det er broren min Zach. Han sluttet å leve for tre år siden.
Det er derfor vi er her. Denne uken ville han ha blitt 21.
Eller vi, for vi var tvillinger.
Men han sluttet å leve dagen før 18-årsdagen vår.
Å, herregud.
Det er familien Marconis bagasje.
Som også ble gjennomsøkt.
Å...
-Det gjør meg trist. -Vi hadde ikke noe nært bånd.
-Går det greit? -Ja. Jeg trengte litt luft.
-Hei. -Hei.
-Kan jeg få snakke med datteren min? -Det går fint, Frances.
Jeg skulle faktisk ta en løpetur.
Vi ses.
-Hun fortalte om sønnen deres. -Å...
Det var leit å høre om.
Takk.
Jeg ante ikke at bagasjen ble sjekket. Ante noen av dere noe om det?
Du kan ta et dypt åndedrag.
Jeg tar ikke noe dypt åndedrag!
Det er et lovbrudd, for helsike.
Ransake cellene for smuglergods? Ikke gi oss tingene våre?
Dere krenker menneskerettighetene våre.
Jeg har reseptbelagt medisin i bagen.
Den trenger jeg nå. Forstår du?
Yao, kan du hente Tonys medisin?
Fint. Takk.
Vil du ha vodkaen din også?
Dra til helvete.
-Rolig. -Dra til helvete.
Det var ikke dette jeg meldte meg på.
For å heles må man finne skaden.
-Derfor valgte du oss. -Hva mener du med det?
Hun tar imot færre enn 10 % av søkerne.
Vi er bare en ligning. Vi utfyller hverandres demoner.
Pisspreik.
Hva ser du etter hos gjestene?
-Skade. -Potensial.
-Det spiller ingen rolle. -Føler du deg slik?
Om ting i livet ditt? At det ikke spiller noen rolle?
-Jeg kjenner kvinner som deg. -Nei.
Du føler sånt et driv og krever sånn en perfeksjon
at du ikke er menneskelig lenger.
Du plukker på alle andre for å unngå å se dine egne sår.
Noen av gjestene kom kanskje for å lide.
Men jeg får nok av det. Jeg kom ikke for å blø.
Jeg kom for å ha det gøy.
Jeg vil prate med deg alene.
Du er åpenbart smart som har bygget opp dette.
Men det henger ikke på greip.
Profesjonelle folk ville aldri ha konfiskert andres medisin.
Du er narkoman, Tony.
Det er mange steder du kan få avrusning på.
Men du kom hit, kanskje for å fikse årsaken.
Jeg vet hva årsaken er. Tre ryggoperasjoner og et ødelagt kne.
Dette er en fortelling.
En som gjør deg nummen og holder deg borte fra livet.
Og alt det vet du etter én dag?
-Du er fraskilt, ikke sant? -Ja.
Du har to barn, stemmer det?
Hvordan er forholdet til dem?
Dette er vel metoden din?
Du bruker folks innerste mot dem.
Skal du koble meg til en minibank?
-Er du fornøyd med livet? -Om jeg er fornøyd med livet?
Ja.
Hvem i helvete er vel det?!
Bare gi meg medisinen min.
Ta den. Med en gang.
Og en til i morgen. Hver dag. Jeg vil ikke at du skal være syk, Tony.
Ikke sant?
Jeg vil bare at du skal være trygg og frisk. Hel.
Det vil nok du også.
Jeg ville ikke ta pillene, bare hemmeligheten din.
-Å, herregud! -Beklager.
-Du skremte meg. -Beklager.
Ikke snik deg inn på folk.
Jeg gjorde ikke det. Jeg leste bare i pamfletten
at man skulle tenke på at man ikke skulle forstyre de som mediterte.
Det var det...
Jeg mediterer ikke. Jeg stirrer nedslått inn i tomrommet.
Du? Den velkomsten var...
Den var spinnvill.
Bra. For jeg trodde at jeg ble gal.
Du vil antagelig ikke høre dette.
Folk drar til slike steder for å slippe unna alt.
Men jeg er en stor beundrer av bøkene dine.
Ja.
"Nathaniel’s Kiss" er verdens mest romantiske bok.
Takk skal du ha.
-Hva er krisen din? -Hva da?
Briten sa at Masha valgte oss ut basert på hvilken krise vi har hatt.
Med din suksess lurte jeg...
Jeg innser nå at jeg går over streken.
Så jeg trekker det tilbake.
Det går fint. Jeg trenger bare litt ferie.
Krisen er mangelen på kriser.
-Skriver du noe nytt? -Hva er krisen din?
Å, ekteskapsrådgivning. Ja.
Det humper og går litt med Ben og meg nå.
Kjenner til det.
-Er du gift? -Jeg har vært det to ganger.
Grensen mellom optimist og masochist er tynn.
"Han så henne."
Det er yndlingspassasjen min i "Nathaniel’s Kiss".
Du skrev: "Han så henne."
"Og før det visste hun ingenting. Hun hadde aldri blitt sett før."
"Det var som å komme hjem."
-Det er litt klønete. -Nei, det er det ikke.
Det er verdens beste følelse. Å bli sett.
-Vil du ha råd fra en gammel dame? -Ja takk!
Ikke let i romaner, musikk eller filmer etter sannheten om kjærligheten.
De lyver.
Vi er en gjeng skitne løgnere.
Ikke sant? Jo da.
Hjertets bondefangere.
-Fant du på det nå? -Jeg gjorde vel det.
Du er dyktig!
Jeg skal gå tilbake.
-Takk. I morgen blir de vel ikke så... -Merkelig?
-Ja. -Vi får håpe det.
-God natt. -God natt.
Hei, vennen min. La oss ha en herlig dag i dag.
Ukjent: Gratulerer! Det er din siste uke på jorden!
Å, for et trykk i dusjen. Fantastisk.
Jeg sov utrolig godt.
Dette blir en fantastisk dag.
Du burde dusje nå om du skal det. Vi må spise frokost klokken sju.
Jeg er forresten skrubbsulten. Det tar jeg som et godt tegn.
Forbrenningen er i gang og jobber.
Jeg dropper frokosten til fordel for en løpetur.
Frokosten er nok obligatorisk.
De har et presist regime her. Vi bør underlegge oss det, kjære.
Det er grenser for hvor mye jeg kan underlegge meg, Leon.
Gå, du.
Ikke kom for sent. Du vil jo ikke bryte noen regler.
Hva skal det bety?
Det betyr at regler er til for å følges.
Hvordan ellers skal et sivilisert samfunn overleve?
Du må oppsøke det herlige, Heather.
Det banker ikke bare på.
Kanskje livet overrasker deg.
Husker du hva du sa til meg rett etterpå?
Du sa: "Alt har sin årsak."
Hvilken... Hvilken årsak?
Uansett hvor høyt jeg elsker deg, og det gjør jeg...
Fullfør setningen.
...så er jeg sint.
-På meg? -Ja. For at du alltid er så munter.
For at du prøver å finne en mening i det mest ubegripelige.
Men mest av alt for at du får meg til å føle meg så helvetes alene.
Du spør hvorfor vi er her. Fordi jeg savner å like deg.
Jeg vet at du ikke fortjente det.
Hmm. Men jeg fikk like fullt høre det.
Ja!
-Hei, kjekken! -Hei, kjære.
Jeg må dessverre utsette turen. Jeg er lei for det.
Å nei! Hva har skjedd?
-Ari har vært i en bilulykke. -Herregud, går det bra?
Han ligger i kunstig koma.
Jeg vil få ham til et bedre sykehus.
Du kan beholde det.
Jeg sa at jeg elsket ham.
Han er ikke et ekte menneske, men jeg sa at jeg elsket ham.
Dette skjer med mange kvinner i din situasjon.
God morgen.
Dette burde ha vært på Instagram.
Å, det ser så herlig ut.
Så sunt.
Det er den perfekte frokost.
Ja. Får man ikke substans, får det vel holde med stil.
Hvordan går det?
-Jeg har gått ned i vekt. -Jeg hadde tenkt å kommentere det.
-Men du er jo ikke tjukk. -Takk. Men jeg vil bli tynnere.
Hvorfor det? Jeg fatter det ikke. Hvorfor er alle så besatt av sånt?
Jeg tror ikke at vi er det.
Vi er besatt av å bli bedre enn vi var i går.
Litt mindre elendige, litt mindre i dass.
Jeg tar kanskje feil, men er ikke essensen i livet?
Å finne sin egen hump og så kaste deg over den.
Jeg sa jo at hun var talentfull.
God morgen. Hva er det som har falt av matvognen?
Jeg vet at jeg var litt brå i går, og jeg ber om unnskyldning.
Hvis jeg har fornærmet dere, og det har jeg nok, så beklager jeg.
-Ny dag, ikke sant? -Noen har fått medisinene tilbake.
Vet du hva, Lars? Det har jeg.
Takk for omtanken.
-Hvem er du egentlig? -Mener du innerst inne?
Han virker kjent. Jeg har sett ansiktet ditt.
Sikkert på "Dateline".
Dere! Ja vel. Ja vel. Dagens timeplan.
Vi skal grave litt i jorden.
Hva mener du med det?
Jordbakterier kan bekjempe angst, depresjon og kanskje kreft.
Jeg er ikke så glad i jord eller bakterier.
Det er en protestantisk greie.
-Unnskyldning for alt. -Hva?
-Du har en unnskyldning... -Hele laget følger med.
Dette er ikke noe lag.
Det er det motsatte av et lag.
Trenger du noe?
Du sitter ved bassenget når du er stresset.
Du har vært her hele dagen. Hva er galt?
Jeg har fått urovekkende beskjeder.
Trusler.
-Trusler fra hvem? -Anonyme.
Skal vi varsle om dem?
Til hvem? Politiet? Hva skal de gjøre!
De kan være fra hvem som helst. Jeg var ikke noen hyggelig person.
Du ville ha skutt meg om du kjente meg.
Nei. Det ville jeg ikke ha gjort.
Nei, det ville du ikke ha gjort.
Går det bra med deg og Delilah?
Hun blir fremdeles sjalu.
Det må hun komme over. Ikke sant?
-Det er vanskelig. -Livet er mest av alt vanskelig.
Vi er, og vi kommer alltid til å være,
grunnleggende og uløselig knyttet sammen.
Er du ikke enig?
Elsk henne, så føler hun seg elsket.
Helvete! Nå holder det.
Å grave graver hjelper ikke ryggen.
De har jo gravd halvparten, og du har ikke reist deg ennå.
Jeg gjør fortsatt en innsats. Ikke at jeg ba om din oppfatning.
Det føles bra, ikke sant?
Å slite ut kroppen med hardt arbeid?
I førindustriell tid ble man ikke deprimert, for man bare jobbet.
Kan dere legge dere ned i gravene?
Vi bruker livet på å unngå det ene som er garantert.
At tiden vår her er begrenset.
Vi er livredde for døden. Ikke fordi den er ukjent,
men fordi den tvinger oss til å konfrontere vår dypeste anger.
Om det så er...løgner vi har fortalt.
Folk vi har såret.
Yrkesmessige fiaskoer.
Eller bare...
...et ufullbyrdet liv.
Jeg vil at dere skal lukke øynene nå.
Tenk at livet deres er forbi.
Se for dere at kroppen har vendt tilbake til moder jord.
Sjelen deres har blitt satt fri. Og deres kjære...
Deres kjære er samlet rundt dere.
Takler Marconi-familien dette?
-Ja. Du, mamma? -Jeg klarer meg.
Tenk på alt som betyr noe for dere.
Det som opptar dere.
Alt dere er besatt av og bekymret for
som hindrer dere i å leve et fullt og usedvanlig liv.
Tenk på forholdene som betyr noe for dere.
De som vil sørge over dere.
Hva vil dere at de skal si om livet deres nå som det er over?
Denne øvelsen er latterlig.
Legg deg ned, Frances. Kontempler.
Hva må jeg si for å komme meg ut?
Vil du høre at ingen bryr seg om jeg dør? Greit. Ingen ville ha brydd seg.
Jeg er ydmyket og alene, og det blir bare verre.
Jeg har forhåndsbetalt begravelsen.
For ingen andre gjør det. Holder det? Kan vi gi oss nå?
Dette handler ikke bare om deg.
Nå har dere sjansen til og muligheten til å velge
å komme tilbake og skape dere selv på ny.
Når dere hører klokkene,
ber jeg dere om å føde dere selv
ut av jorden og inn i deres nye liv.
-Det var interessant. -Vær åpen, er du snill.
Ja vel.
Greit. Neste på programmet er gåturen.
Jeg kan ikke ta noen gåtur.
Selvsagt ikke. Den er ikke obligatorisk.
-Vi kan sette opp litt akupunktur. -Det ville ha vært herlig.
Jessica, du har time med Masha nå.
-Er den obligatorisk? -Ja, det er den.
Dette er fantastisk. Jeg har vært på alle akupunkturklinikker i Beijing.
Det var research til en bok.
-Har du vært der? -Lulu har vært overalt.
-Jeg er utdannet i Oregon. -Å, du store.
Baihui point-punktet.
-Det er der alle energiene samles, hva? -Det stemmer.
Prøv å sitte stille.
-Det kjente jeg. -Jeg tar en blodprøve.
-Hvorfor det? -For blodsukkeret.
Greit. Men advar meg før du dolker meg neste gang.
Greit.
Du er morsom. Jeg liker deg.
Da er vi én.
-Kan jeg spørre dere om noe? -Ja.
Er Masha gal, eller er hun ekte vare?
Masha?
Masha er mer ekte var enn noen. Hundre prosent.
Hvorfor er du her?
Jeg trodde at vi hadde time.
-Nei. Hvorfor er du på Tranquillum? -Å!
Hva håper du å oppnå?
Forvandling, i alle fall.
Jeg er veldig interessert i å reparere det som er ødelagt.
Og hva er det?
-Du er veldig nervøs. -Ja, det er jeg.
Det trenger du ikke å være.
Fortell.
Hva er det som gjør deg engstelig akkurat nå?
Du.
Du er supersmart og intuitiv.
Og forbanna sexy. Beklager, men sånn er det.
Men det går fint.
Det er greit at folk ser på mitt ytre.
Det har jeg rendyrket. Men at noen ser mitt indre,
noe du ser ut til å være god til, gjør meg...
Du kom hit redd.
Du var redd før du ante at jeg fantes.
Da jeg lå i den graven...
...og forestilte meg døden, tenkte jeg på kommentarer.
Ikke på familien min.
Kommentarer.
Som sa hvor tragisk det var at en så...
...ung og...
...vakker døde slik.
Et øyeblikk følte jeg meg bedre. I et øyeblikk.
Så innså jeg at Instagram-kontoen ville slettes en uke senere.
Og alle ville gå videre og glemme meg.
Du vil at livet ditt skal være viktig og bety noe.
Ja.
-Det er ikke egentlig derfor du kom. -Er det ikke?
Hvorfor elsker han deg ikke lenger?
Jeg vet ikke.
Det er urettferdig.
Ja.
MAKS KAPASITET
Tiltrekkende.
Om du ikke har noe imot det, holder jeg avstand.
-Jeg har noe imot det. -Greit nok. Jeg har menssmerter.
Du kan ikke ha både det og hetetokter.
For deg kan jeg det. Så ha det.
-Vet du hva? -Sånn, ja.
En av grunnene til at jeg kom hit, er at folk alltid ber meg drite og dra.
-Ikke sant. -Og du har tatt gullmedalje i det.
Men jeg har ikke tenkt å drite og dra.
Dette stedet skriker gjestfrihet.
Så jeg skal nyte naturen.
Jeg skal nyte maten og bassenget.
Jeg skal nyte at du dupper i bassenget. For hver dag er en gave.
Hele stedet er gaven min!
Hørte jeg noe?
Jeg syntes...
Var det noen som sa noe? Jeg ser ingen.
Nei. Ingen, ingen, ingen.
Helsikes...!
-Ditt svin! -Hva sa du?
Vi skal opp på et høyere plan.
Hold hendene foran eller bak dere.
Blikket mot bakken to, tre meter foran dere.
Ta et steg framover med høyre fot.
Tenk: "Høyre fot, venstre fot."
Høyre, venstre, høyre.
-Hvordan gikk det? -Jo da.
Vent. Var hun fantastisk? Det var hun nok.
-Dere lar dere blende av henne. -Nei, jeg er faktisk ikke sånn.
Jeg har jobbet på Broadway, så jeg har truffet stjerner.
Jeg har møtt Alan Cumming. Så jeg lar meg ikke blende.
Jøss! Hva gjorde du på Broadway?
Jeg jobbet med kostymer, hår, sminke, rekvisitter.
Jeg har gjort alt sammen. Helt til jeg fikk jentene.
Mannen min ville ikke at jeg skulle jobbe. Han tjente nok.
Han ville ikke at en barnepike skulle oppdra barna.
Så fint. Da fikk du tid med barna.
-Hva sa du? -Hva?
Det er fremdeles barna mine. Selv om de er hos noen andre,
er de fremdeles barna mine.
-Hva sa du? -Du sa "fikk". I fortid.
Det høres ut som et anstrengt forhold til fortiden.
Er det noe å være stolt av? Forbanna avlere.
Jorden trues av overbefolkning, men likevel dytter de dem ut.
Det er urolig at du er singel.
-Jeg mener det. -Ja da, ja da.
Hei, hei, hei. Nei, nei, nei. Kom her.
-Går det bra? Går det greit? -Jeg vet ikke. Jeg tror det.
Pust dypt inn. Inn og...
Fint, fint.
-Hva skjedde? -Jeg vet ikke.
Du lå og sov, og plutselig ble du kvalt.
Det var rart.
Jeg fatter ikke at jeg plutselig ble kvalt.
-Har du noen sykdom? -Ikke som jeg vet om.
Det var skremmende.
-Hva er det? -Hva da?
-Er det en drue? -Nei.
Jeg tror ikke det.
Hva gjør du?
Hold deg...
-Det er en drue. -Jøss.
-Hvordan...? -Jeg vet ikke.
Puttet du en drue i munnen på meg?
-Nei. -Herregud!
Puttet du en drue i munnen min?!
Jeg kastet en, men det var et uhell. Du snorket. Jeg ville vekke deg.
Og...
-Beklager. -Du kunne ha drept meg!
Sjansen for at jeg skulle treffe, er...
-Vil du ha en drue? -Hva?
Jeg vil ikke ha noen drue. Ikke gjør det.
Likte du det?
Hvem er Paul?
-Hvem da? -Paul.
Du sa navnet hans. "Paul." Mens du sov.
-Nei. -Jo, det gjorde du.
Nei.
Skjønner.
Hvem er han?
Jeg kan ærlig talt si at jeg ikke vet hvem Paul er.
Og det er ikke din sak.
Det må bli enten eller.
Paul Drabble.
Det er en mann jeg traff på nettet og ble forelsket i.
En mann som ikke ble forelsket i meg på nettet eller i virkeligheten.
Han påsto at han var fra Canada.
Han hadde et oppdiktet barn som fikk en oppdiktet sykdom.
Han overbeviste meg om å sende ham en del ekte penger.
Det var leit å høre.
Jeg var ikke nødt til å deite på nettet. Jeg blir stadig bedt på deit.
Flere kilder har sagt at jeg er god i sengen.
Entusiastisk, har det blitt sagt.
Ikke prat om det er pinlig.
-Er det pinlig for deg? -Ja, litt.
En del av meg tenker at det var verdt det.
Det var et halvt år med kjærlighet og fellesskap.
Jeg følte det i et halvt år.
Det er vel ikke så ille?
Skriv en bok om ham.
-Det blir vel en god historie? -Kanskje.
-Du har vel aldri lest noe av meg. -Jo, jeg har lest noen avsnitt.
-Avsnitt... -I går, da jeg pisset på et stort tre.
Jeg fant en artikkel om deg. "Beating Heart".
Hva sa du?
Het den ikke "Beating Heart"?
-Nei. -Jo.
-Det var det det sto. -Nei.
Nei. Det kan ikke stemme, for den...er ikke utgitt ennå.
Det er fremdeles bare et manuskript.
Kanskje det var en ulovlig kopi.
Det betyr jo at han gjerne ville lese den. Ta det som en kompliment.
-Hva sto det? -Det husker jeg ikke.
Jeg et at du juger. Hva sto det?
Han likte den ikke så godt.
Hatet han den?
Hva vet vel kritikerne! Se på stakkars Stallone.
Kritikerne behandler ham som søppel.
"Rocky" er en av tidenes beste filmer.
De hatet den.
Ja, ja. Det var det.
Hvor skal du?
Det virker som en barnelek,
men når vi skal vise tillit, være oss selv
og gi slipp, så har barna mye å lære oss.
Det stemmer.
Greit. Da prøver vi, dere.
Klare?
Kom igjen, Carmel.
Gjør det.
-Er du klar? -Kom igjen.
-Å! -Herregud!
Jeg vil ta imot Ben.
Mamma?
Mamma!
Kjære? Kjære!
Slipp meg.
-Slipp meg, for helvete! -Nei, kjære.
+Napoleon, gå unna, er du snill. Det er i orden.
-Hva foregår, Heather? -Jeg vil at du skal gå.
Det gjør jeg ikke. Men jeg skal holde deg i hånden.
Vet du hva de sier om å holde noen i hånden? Det er intimt.
Det kan være mer intimt en å elske. Vet du hvorfor?
Det er noe intuitivt med det. Det er noe man bare vet.
Kanskje det er nervetrådene i fingertuppene
eller sansesystemet i hendene, men folk føler hverandre.
De kjenner hverandre, selv folk de aldri har møtt.
Hva føler du i hendene mine, Heather?
En som har vært der du er, kanskje?
En som har stått der du står?
Du har aldri stått der jeg står.
-Tror du at hun hadde tenkt å hoppe? -Ikke nå. Men hun forestiller seg det.
Denne gruppen er en kruttønne.
Og Lars er...
Jeg vet at Lars ikke bare er en gjest.
Jeg merker at han har en agenda.
-Sjekket du rommet hans? -Fra gulv til tak.
-Yao, kan du sjekke det igjen? -Ikke noe problem.
Jeg visste ikke at dere hadde møte.
Det går fint. Bare kom.
-Bli med inn. -Ja?
-Hva kan jeg hjelpe deg med? -Jeg tror at jeg er nødt til å dra.
Jeg tror ikke at jeg er utstyrt for det jeg kan oppdage.
Jeg hadde en nær døden-opplevelse, så det har vi felles.
Min var ikke like eksotisk som din.
Jeg fikk en drue i halsen.
Og for det andre
så jeg ikke den lille jenta som syklet lykkelig.
Jeg så bare sannheten.
Og hva er den?
-Hvor lang tid har du? -Sett deg.
Frances.
-Hva er det? -Sannheten er at jeg...
...er en to ganger fraskilt, middelaldrende overgangsalderklump.
Jeg er en vits.
Jeg har vært i slike mørke hull før.
Og veien ut for meg var å skrive meg ut av det.
Men jeg har bare ett triks i ermet, og det trikset klarer jeg ikke lenger.
Du er en bil, Frances.
-Ja vel. En bil? -Ja. Og bensintanken er tom.
Det ryker, kverner og piper, og du kommer deg ingen vei.
Men om noen dager får du nytt drivstoff.
Da vil du føle deg mye bedre.
Jeg forventet en metafor.
Men jeg forventet noe mer lyrisk.
Ja vel.
Hør på dette.
Kintsugi.
-En skål? -Nei.
Japansk håndverk for å reparere keramikk.
De ødelagte delene repareres med lakk og gullstøv for å gjøre dem sterkere.
Og vakrere.
Bedre enn en bil.
Dette skal bli deg.
Jeg bare...
-Jeg tror ikke at jeg vil det. -Det er det du trenger.
Jeg tror at jeg trenger et Four Season og noen glass Bellini.
Frances, gi meg én dag til. Vær så snill. Én dag til.
Hvis du ikke vil bli i morgen, er det greit.
Jeg skal respektere det. Men gi meg én dag til.
Ingenting forandrer seg.
Hva har du å tape?
Greit.
Men ikke flere metaforer. Det takler jeg ikke.
Kjære vene.
Hei, vennen.
-Hun hadde ikke tenkt å hoppe. -Slutt å skjerme meg mot alt!
-Jeg så det, for helvete! -Kjære deg.
Du vet også at moren din aldri...
Dere ser på meg som problemet, men det er dere som er ødelagt!
Og dere bare skjuler det for meg. Og for hverandre og alle andre.
Én ad gangen.
-Å, hei. Hvordan har Frances det? -Hun har det vondt.
Du har rett, Delilah. Dette er en spesielt ustabil gruppe.
Men vi trenger dem alle. Vi begynner på den nye protokollen.
Ja vel. Men vi er bare på dag to.
Ja. Men vi må komme oss til dag tre. Vi kan ikke miste noen.
Giftfjerningen er ikke ferdig. Vi har ikke prøvd dette.
De trygler om å bli reddet. De er i knestående.
Jeg har tatt en avgjørelse. Greit?
Kom, mine kjære. Vi har ingen tid å miste.
Dette er spennende.
Tekst: Morten Gottschalk