DANIJEL NIJE STVARAN
U redu, late. Izvoli.
Nokti su ti tako slatki. Baš mi se dopadaju.
Hoćeš još jednu? - Da, bilo bi super.
Moraš se smiriti! - Ne govori mi kako da se osećam!
Jesu li jebeni doktori... - Ne! Ne moraju!
Isuse Hriste! Polomićeš sve i jedan tanjur u kući?
Da ih pokupim i spakujem ti ih kad kreneš?
Tebi treba pomoć! - Imala sam je!
Dosta mi je ovog sranja! - Pomoć ne pomaže.
Od ovog leka to više nisam ja!
Sa mnom je sve u redu! Ti nisi doktor!
Sve će biti u redu, Vilbure.
Uzećeš mi dete? - Ne!
Hoćeš da se idemo igrati?
Pokazaću vam ovaj put. - Treba da idemo ovuda.
Izvući ću laserski snajper. - Dobro.
Pucaju na nas!
Luk?
Luk! Nemoj više nikada da pobegneš tako!
Dođi. - Čekaj.
Može li i Danijel sa nama? - Ko je Danijel?
Moj prijatelj.
Naravno. Danijele, bi li hteo da dođeš kod nas na večeru?
Da. Hvala.
Ti si zadnja nada u odbrani kraljeve tvrđave.
Sada ću skajdajvingom skočiti iz helikoptera,
a ti ćeš snimati to. - Da.
Moraš presaviti taj deo, pa ga onda presaviti na pola.
Šta je to? - Origami čajnik.
Ti si to uradio? - Hteo sam da imaš lepu čajanku,
jer si bila tužna. - Hvala ti.
3, 2, 1.
Reci, "čizburger"! Klik!
Bićemo dobro ja i ti.
Imam jako kul ideju.
Pritisni na dole dok ga okrećeš.
Šta je ovo? - Daće tvojoj mami super moći.
Luk?
Hej, dušo.
Luk, šta si uradio?
Šta si mi to uradio?
Nisam ja, već Danijel.
Danijel?
Dušo, nema više Danijela. U redu?
Evo, dušo. Uzmi ovaj ključ i zaključaj svog
zamišljenog prijatelja u kućicu za lutke tvoje bake.
Ne želim.
Moraš.
Uradio si nešto loše. Ulazi!
Ulazi! Ulazi!
Ulazi!
Da, doći ću za vikend.
Kad dolaziš? - Danas ili sutra.
Ne znam. - Uradi to ako hoćeš,
a ne zato što misliš da trebam to. Dobro sam.
Ne moraš to raditi.
Naravno da te želim videti. - Nemoj dolaziti kući, jer ne voliš školu.
Sprijatelji se sa nekim ili tako nešto.
Pogledaj je. - Ne bih da zvučim zlobno.
Boginja digitalnog doba.
Naravno da te želim videti.
Ne znam da li bih je kresnuo ili je obožavao.
Za uspešnu fotografiju nije bitna samo tehnička oprema,
sočivo, fukus, rasveta.
Očekujem da stvarno imate sve to.
Najvažnija stvar je odnos između vas
fotografa i vašeg predmeta.
Mama?
Ćao. - Prelepi dečače.
Doneo sam sendviče.
Šunka i sir.
Da. - Tvoji omiljeni.
Hvala.
Na čemu radiš?
Ponekad su to reči.
Ponekad osećam kao da mi se obraćaju. U njima su poruke.
U knjigama i poruka u...
Šta se desilo sa ogledalom?
Nije mi se dopalo ono što vidim.
Uobičajeno je da ljudi vide stvari koje nisu stvarne.
To može biti i od stresa. Ne bih se brinuo.
Ako ću se onesvestiti kao viktorijanska kneginja svaki put
kad se istresiram zbog koledža, to će biti duge četiri godine.
Zato si ovde.
Moja mama ne veruje doktorima.
Ne bi htela da sam ovde.
Nije joj dobro.
Mislim da se i pogoršalo kako sam otišao od kuće.
Puno se brinem za nju.
Brine me da ću završiti poput nje. Ovo je doba u kojem možeš početi...
Moglo bi biti. Šta te još brine?
Seks i smrt. - To i treba da zanima odraslu osobu.
Ko kaže? - Lu Rid. On je takođe rekao,
"Život je kao da učiš ponija sanskrtu".
Dobro je. - Jesi li ikad video takve stvari?
Jebote.
Nikad. - Ne haluciniraš? - Ne.
Pa...
Kao dete sam imao zamišljenog prijatelja.
Zvao se Danijel i bio mi je najbolji prijatelj.
Bio mi je jedini prijatelj.
Stvarno jadno. - Svi imamo potrebe.
Mora da sam imao neke bolesne potrebe.
Jel' se nešto desilo sa tim prijateljem?
Ne. - Nešto bolno? - Ne.
Samo dečije stvari.
Ovo je čudno mišljenje,
ali možda se ne bi trebao bojati svoje mašte.
Pokušaj da se opet povežeš sa tim delom sebe.
Ej, koji kurac?
Nisam te video. Jesi li dobro? - Krvarim na smrt.
Šta? - Dobro sam.
I ja sam dobro. - Super. Prijatan dan. - U redu.
Moraš voleti sebe.
Šta?
Hej, Vilbure.
Kako je, druže?
Ne možeš spavati?
Mama? - Neko će tražiti Lorensa. - Mama?
Mama?
Mama, šta se dešava?
Dobro sam. - Nije dobro. Šta se dešava?
Pusti me unutra. - Ne, Luk. - Odmakni se od vrata. Ulazim.
Šta si to uradila? - Ne mogu da gledam u ovo lice.
Ne mogu da gledam u ovo lice.
Pokušava da me...
Ne diraj me! Ne diraj me.
Nemoj ni da me gledaš tako.
Ni ti nisi ništa drugačiji.
Sve će biti u redu, Luk.
Ne mogu dopustiti da živiš ovako. - Šta? - Ne možeš ostati ovde.
Ne mogu ostati ovde? - Ne mogu to dopustiti.
U redu, ja ionako idem. - Ne, mama! - Pusti me! - Stani!
Stani! - Stavi oštricu na grlo. - Pusti.
Stavi oštricu na svoje grlo. - Pusti, Luk!
Nemoj! - Pusti to ili me ubij!
Pusti, inače ćeš me ubiti! - Stani! - Pusti!
Prelepi moj dečače.
Možemo ti naći pomoć, mama. U redu je.
Prebrodiće ona ovo.
A i ti ćeš.
Nisam znao da ćeš biti ovde posle toliko vremena.
Trebala ti je moja pomoć.
Ćao.
Moj mač je brz, gdine. - Moj mač je metla, Danijele.
Strategije simboličke logike.
Zašto učiš ovo sranje?
Jer će mi pomoći pri upisu na pravo. - Pravo?
Zar tvoj otac nije bio advokat?
Kad sam te zadnji put video, bio si klinac pun mašte.
Šta se desilo?
Znaš ti šta se desilo.
Izvini što mi je trebalo toliko dugo. - Nisam ni primetio. - Ko je to?
Jesi li stalno tako izgubljen?
Ne daj da ti zgodna devojka ode iz stana.
Doneću ti nagradu.
Zadovoljstvo dobro obavljenog posla.
Samo trenutak. Imam nešto...
Evo ga.
Izvoli.
U redu je, stvarno. - Insistiraj.
Insistiram. Došla si ovde iz... - Kupiću novu boju i setiti se tebe.
Ti si slikar? - I ti si umetnik, Luk.
I ja se bavim fotografijom.
Da.
Mama je imala nesreću. - Sa motornom testerom?
To je bilo zlobno. Hoće li biti dobro? - Ne znam.
U bolnici je. - To je dobro. Budi ranjiv.
Biće dobro. Čistio sam
i pokušavao da skrenem misli od toga.
Idem na ovo otvaranje večeras. Imam svoj prostor u Grin Pointu.
Razni umetnici i fotografi.
Hvala.
Sad si fotograf?
U redu. A, da.
Idem i ja, jel' da?
Mislim da ovo nije dobra ideja.
Na ovim stvarima me obuzmu emocije.
To je zbog toga što nije bilo mene, Luk.
Prestani. Šta si luda? - Misliš da ti neću razbiti ovu flašu od facu?
Znala sam. - Onda si trebala doći spremna. - Misliš da možeš smiriti ovo?
Šta? Ne. - Kučko!
Veruj mi. - Čuješ li ti sebe? Glumiš ludaču! - Možeš ti to.
Govoriš mi da sam luda dok držim flašu u ruci?
Šta je? - Bože! - Izvini.
Upravo sam shvatila da je ovo mesto puno jebenih pozera.
Šta god, Kasi.
Imaš gadnu noć?
Da. Izvini. Jebote.
Ovo mesto je doslovce pušiona.
Ideš li?
Da.
Svi pravi umetnici su mrtvi ili dekintirani.
Ne možeš više stvarati umetnost i živeti u gradu.
Osećam se kao da tražim nevidljivo odobrenje od
povereničkih fondova i seronja.
Osećaš li se ti ponekad kao da nemaš pojma ko si?
Gle...
Ponekad zaboravim zašto sam uopšte počela da se bavim ovim.
Imam osećaj kao da sam se rodila u pogrešno vreme.
I ovu si ti uradila?
To je eksperiment. I to neuspeli.
To je najbolja stvar ovde. - Jako je dobra.
Baš mi se sviđa.
Ako ti je toliko zanimljiva,
šta misliš ko je taj tip? - Njen otac. - Ne znam.
Moj tata.
To je dobro.
Melanholična je, u dobrom smislu.
Baš lepo od tebe.
Imam ideju. Pošto je ta toliko dobra,
trebala bih sve ove ostale uništiti.
Ne, nemoj uništavati... Jebote.
Vadi foto-aparat! - Znaš šta? Počinjem da vidim poboljšanje.
Hoćeš li pokušati?
Ja nikad nisam ništa stvorio. Ona je umetnik.
Ona je najgotivnija osoba koju sam ikad upoznao.
Luk, živiš u mentalnom zatvoru.
Pobegni iz njega i živi! - Sviđaš mi se.
Vilijam Blejk je govorio da mu je njegovu poeziju kazivao arhanđel.
A ustvari je bio nadaren kao i ti.
Zato si ovde? Da mi držiš male motivacione govore?
Ovde sam, zato što si ti ovde.
Ja sam deo tebe. - Znači, lud sam.
Baš zabavno. - Ne. Nisi lud, već si se probudio!
Ričarde.
Ričarde!
Dobro bi mu došlo jedno plašenje. - I ja bih rekao.
Koji kurac? Isuse!
Jebote, to nije kul!
Koji ti je?
To nije kul! - Koji kurac?
Ovo je...
Kladim se da možeš dobiti broj telefona od bilo koje devojke ovde.
U redu, čoveče.
Pametna je, romantična.
Seti se filma "Pandorina kutija".
Ćao. Ovo će zvučati čudno, ali imaš tu vibru Luiz Bruks.
Šta? - Luiz Bruks. Zvezda nemog filma.
Glumila je u "Pandorinoj kutiji". - Nemački klasik o ženi
koju upropaštava vlastita seksualnost
i sve koje je vole. - Da, to je taj. - Da.
Studiraš film?
Gledam filmove, a studiram psihologiju.
Reci mi onda o čemu razmišljam.
Da ličim na Luiz Bruks.
Pogodila si. Mora da si najbolja u razredu.
Smem li...?
Ovo je bolje.
Evo.
To je moj broj.
Pošalji mi tu sliku.
U redu. Ja sam Luk. - Sofi.
Sofi. - Sofi.
Cugaj, cugaj, cugaj
cugaj, cugaj, cugaj!
Ovo nije dobro. Ne volim da pijem ovoliko.
Ma, jebeš ga! Idemo!
Dve čašice tebi, dve meni.
Znaš da to ne mogu dodirnuti. Četiri za tebe.
Za Sofi!
Koledž! Sofi!
Zajebao sam.
Ne.
Ne, ne, ne.
Bio si sjajan.
Luk?
Pusti to ili me ubij, mamice.
Kakva je voda?
Ne znam.
Praviš odlične stvari.
Da. Pokušavam da se povežem sa ljudima.
Znaš, saosećanje.
Šta god ti kažeš.
Šta radimo? - Ulazimo na tuđi posed.
Ove drkadžije stvarno treba da promene brave.
Radila sam ovde tri nedelje, pre jedno godinu dana.
"U kraljevstvu divljih stvorenja".
Oduvek sam htela da budem divlja.
Sviđa li ti se ta knjiga? - "Noćni Maks nosi vučje odelo i radi
razne nestašluke". - "Noćni Maks nosi vučje odelo
i pravi razne nestašluke..."
"Njegova ga majka zove divlja zver". - "Njegova ga majka zove divlja zver".
Oduvek sam ovo htela da uradim, jer ne daju
da se preskakaču sedišta. - Okreni se.
Sva ću ih preskočiti.
"Načini gledanja". Ova me oduševila
kad sam odlučila da ću biti umetnil. - I mene isto.
To mi je omiljena knjiga. Kako ono ide... - "Biti go, znači biti svoj".
"Biti go, znači biti svoj".
"Biti nag, je kad te drugi gledaju golog,
a ti to ne priznaješ sebi".
U redu, super mozgu.
Biblija? To je lako. - Moja omiljena.
Znam je kao svoj džep. - Izlazak 20. - Izlazak 20.
"Onda Bog izgovori sve ove reči". - "Onda Bog izgovori sve ove reči".
"Ja sam tvoj Bog, koji te izvede iz zemlje egipatske,
iz kuće ropstva". - U Nantuketu je bio čovek
koji je sam sebi mogao pušiti kurac. - "Ne klanjaj im se i ne obožavaj ih".
"Nećeš imati drugih bogova osim mene!"
Amin.
Super. - Da. To i nije tako poznat stih.
Hajdemo na svež vazduh.
Baš si smešan. - Zašto? - Ne znam.
Uvek imaš neke lične šale
ili ti se nešto mota po glavi.
Radio sam na nečemu.
Voleo bih da ti to pokažem.
Slikam puno slika.
Ova mi se sviđa.
Dođavola.
Baš su dobre.
Znaš li da si ti moja inspiracija za ovaj projekt?
Stvarno?
Zaslužuješ da budeš ovekovečen.
MI zaslužujemo da budemo ovekovečeni.
Misliš da Ja zaslužujem da budem ovekovečen?
Skini majicu.
Šta je to iza mene? Šta bi to trebalo biti?
Tvoja senka. Tvoje skriveno ja.
Videla sam nešto puno opasnosti i misterije.
U redu.
I vidiš to vizuelno ili...?
Možda sam ja ta koja je luda.
Biti lud i nije uvek loša stvar.
Jel' ovo dobro? - Da.
U redu.
Upomoć!
Tačno na vreme. - Šta? Naručio si picu? - Ne.
Povela sam prijateljicu.
Ćao. - Zdravo.
Dobrodošle, dame. Ako ti bacimo cimera sa mosta,
imaćemo cure samo za sebe. - Mikejla, upoznaj talentovanog Luka Najtingejla.
On je perverznjak. - Hoćemo li se zabaviti? Popijem li još jedno
izlapelo pivo, umreću. - Dopisivali smo se.
Ovo su ti sad prijatelji.
Jel' da, ljudi? - To prijatelji rade.
Jebeno izvrsno. Vrlo erotično.
Brže, kujo. - Da. - Apokaliptični seks? Navalimo dok još možemo.
Sve će nas zatrti nuklearni rat, super grip ili cunami.
Smara me ovaj jebeni Mapet!
Ima da se jebemo kao zečevi i to odmah.
Radije bih umrla od super gripa, nego se jebala sa tobom.
Pa, Mikejla ne... - Podseća me na ove tipove.
Mislim da je smešno. - Imam super ideju.
Parni tuneli, miljama ispod kampusa.
Da!
Pogledajte ovo.
Ovo mesto ima pet zvezica na "Yelpu".
Misliš da ćemo dobiti sto?
Đakuzi je ovamo.
Osećaš li se ikad kao da kriješ od pravog sebe?
Kako to misliš? - Ne znam.
Kao da moraš izmisliti novi identitet da se sakriješ iza njega.
Da, valjda.
Osećam kao da imam... - Poljubi je, Luk.
Kao da imam glas u glavi koji mi govori šta da radim...
Osećam nešto intenzivno u tebi, kao kod životinje.
Sviđa mi se. - Kako to misliš?
Zašto si rekla životinja?
Šta radiš?
Jel' ovo zbog Kasi? Nisi oženjen. Poljubi je!
Jesi li tu? - Da. Izvini.
Žao mi je. - Jesi li dobro?
Hvata me nesvest.
Mogu li dobiti trenutak?
Ako nećeš da uradiš ovo, daj da ja preuzmem.
Nije varanje, ako sam to ja.
U redu. Radimo ovo.
Nasmeši se za kameru.
Nasmej se i ti.
Dođi.
U mom si telu!
Prestani.
Prestani!
Prestani! Hoću svoje telo!
Molim te, vrati ga.
Izgledaš dobro na ovoj slici. - Hoću svoje telo.
Molim te, hoću svoje telo. Hoću svoje telo!
Jesmo li završili ovde?
Opet ovaj kreten. - Vruće je, jebote.
Jebi se! - Pičko glupa!
Luk, prestani!
Koji je tebi kurac?
Da. U redu.
Izbaciće me iz škole zbog tebe.
Onda sam te oslobodio, kao što sam i obećao.
Brojaću do tri. Zatvoriću oči. Kad završim,
nestaćeš. U redu?
Dobro.
1...
2...
3...
Ja sam te izmislio. Mogu te i oterati. - Onda slobodno odseci sebi glavu.
Ulazi.
Ulazi!
Ne možeš me vratiti u kutiju. - Ulazi! - Previše si lud!
Svoje deluzije ne možeš držati zatvorenim.
Šupčino jebena.
Ovo se mesto nije puno promenilo.
Stavili su me čak u istu sobu.
Misliš li da ćeš se vratiti kući uskoro?
Ne znam.
Ovaj put nije do mene.
Kad ti je sve ovo počelo?
Kad sam počela da gubim razum?
Znaš šta hoću da kažem.
20.
Pokušala sam da zapalim radio stanicu koledža,
jer sam mislila da mi se di-džejevi rugaju.
Poslali su me kući preko semestra, jer su mislili da će mi tu biti bolje.
Kako si se osećala?
Kao da me neko ukopčao na utičnicu.
Istovremeno i grozno i divno.
I onda odednom samo grozno.
Zato što to nisi radila kako treba.
Ne moraš ništa kriti.
Možeš pričati sa mnom.
Jesi li znala da će se to desiti i meni?
Nisam. - Zašto mi nisi rekla? - Nisam znala.
Nisam.
Uvek sam se nadala, da šta god se tada dešavalo, da je tvoja ljutnja
reakcija na odlazak tvog oca.
Šta se dešava? - Dobro sam. - Šta se sad dešava? - Oprosti se sa mamicom.
Luk! - Želim ti pomoći! - Luk! - Moram ti pomoći!
Treba mu pomoć. - Dobro sam.
Treba mu pomoć. Šta? Ne!
Treba ti pomoć! - Što te nismo ubili kad smo imali priliku. - Nisi siguran!
Nešto nije u redu! Pustite me! Luk!
Ne mogu nastaviti ovako.
Ako se ovo nastavi, ne znam šta ću uraditi. Sofi!
Bojim se onoga što bih mogao uraditi.
Ne prilazi mi. Ne bi ni smeo biti u ovom kampusu! - Čemu tolika frka?
Došao sam da se izvinim. - Hoćeš li da vidiš šta stvarno želim da joj uradim?
Ne želim ni da čujem!
Ti si skrenuo!
Jebote! Čekaj, Sofi!
Nisam ja. - Rekoh ti da me ne diraš!
Upozoriću sve na tebe, čudovište jebeno!
Pomozi mi, doco. Zbunjen sam. - Umukni, jebote!
To ne liči na tebe. - Jer to nisam ja!
Ili to možda jesam ja.
Nisi dete, Luk. Preuzmi odgovornost za ono što si uradio.
Danijel je samo aspekt tvog uma.
To nisam ja. Kad zaspim,
mislim da mi preuzima telo.
Tera me da radim stvari koje ja
ne želim. Ovo mora prestati.
Razgovaraj sa mnom! Povredio si nekoga!
Šta si uradio?
Pokušao sam da ubijem majku
kad sam bio mali.
Zbog Danijela?
Bože, poput nje sam. - Ne.
Ne, nisi.
Ti si nešto mnogo zanimljivije.
NAUČITI PRIHVATITI ŽIVOT SA ŠIZOFRENIJOM
Možete li mi pomoći?
Samo želim da nestane. Koji kurac?
Lekovi ti možda pomognu. - Jesi li ti ovo uradio?
A to je rezultat hemije mozga, a ne procene karaktera.
Pusti me na miru! Šta je?
Samo želim da nestane.
Ne radi to, Luk.
To će ti osakatiti mozak.
Pozdravi se sa fotografijom i ženama.
Ne radi to.
Koji kurac?
Da samo vidiš izraz svog lica!
Ulazi! Ulazi! Ulazi!
UBICA SA BRUKLIN HAJTSA UBIJEN U OBRAČUNU SA POLICIJOM
Impresivan prizor, zar ne?
Ta silna krv.
Ko je?
Jeste li vi Persi Tigpen? Džonov otac?
Odakle ti ova adresa? - Treba mi vaša pomoć.
Noć je, zaboga! - Molim vas.
Kako da ti pomognem?
Izvinite na smetnji.
Bio sam tu kad je vaš sin, znate...
Video si to?
Da.
Nakon što je policija došla, ali video sam sve.
Teško je nastaviti dalje posle nečeg takvog.
Da.
Mislim da smo možda Džon i ja slični.
Kako? - U redu.
Kako ste vi saznali da sa njim nešto nije u redu?
Pokušali smo da mu sa pomognemo lekovima.
Neko vreme bi mu bilo bolje, ali nije potrajalo.
Crtanje ga je umirivalo.
Jedina stvar koja ga je činila srećnim. - Crtanje?
Imate li njegove crteže? Mogu li ih pogledati?
Ima jedan na frižideru.
Je li Džon imao prijatelja kojeg je samo on mogao videti?
Misliš, zamišljenog prijatelja?
Valjda, kad je bio mali. - A kad je bio stariji?
Je li čuo glasove?
Zašto ne sedneš? Doneću ti čašu vode.
Morate mi reći sve.
Moram sprečiti to da se ne desi meni. - Sedi.
Hoćeš da ti pokažem još njegovih crteža? - Može.
Evo ih.
Kako se zoveš?
Luk.
Luk, šta se bojiš da ćeš uraditi?
DANIJEL DŽON
Zvao je policiju.
Pokaži mi ruke. Drugu ruku.
U redu je.
Možemo ti naći potrebnu pomoć.
Šta god trebaš. Sačekaj.
Stani! Smiri se! - Ovo je Danijel!
Ovo je Danijel! Bio je sa Džonom, sve dok nije umro!
Možemo ti pomoći! - A sad je sa mnom!
Čekaj!
Falio si mi.
Jesi li dobro? - Moram da sednem.
Njega si videla. - Šta?
Njega si videla kad si me slikala. - O čemu ti? To je samo crtež.
Ne. Ovo je crtež...
Klinac koji je ovo nacrtao pre 12 godina,
Džon Tigpen, ubio je puno ljudi, Kasi.
To što se njemu dešavalo, sad se dešava meni.
Bojim se da ću i ja uraditi isto. Razumeš li šta ti govorim?
Ne. Misliš da ćeš ubiti nekog zbog crteža?
Kad si me naslikala, videla si senku.
Kako je on izgledao?
Nema tu "on". Senka je metafora za ono što sam videla da se krije u tebi.
Zove se Danijel. - Voli me! - Šta? Prestani.
Izbezumljuješ me. Razgovaraj sa mnom.
Šta ću joj sve raditi čim ti odeš.
Luk! - Videla si ga!
Videla si ga, jebote! Evo!
Ovde. To je on! - Stani, stani!
Eto ga tu! - Videla sam tvoju tamu.
Nešto što svi imamo u sebi. - Ne opet!
Ne ovakvu, Kasi! - Izlazi! - Eno ga!
Naslikala si ga! - Odlazi!
Ubiće te! - Gubi se! - Ubiće te, Kasi!
Ne znam šta će uraditi. Zbog toga ne mogu da zaspim.
Preuzeće me.
Treba mi tvoja pomoć, molim te.
Molim te. - Doći ću u stan tvoje majke.
Zažalićeš zbog ovoga, Luk!
Ove tablete ne pomažu.
Iskreno, ne oslanjam se u potpunosti na modernu medicinu.
Postoje i drugi pristupi.
Um odražava svoje okruženje.
Ovo je bio tvoj svet kad je sve to počelo.
Želim da znam šta Danijel ima da kaže.
Misliš da je on stvaran?
On je stvarni deo tvog uma, ali ne mora biti.
Hipnotisaću nas obojicu.
Kažu da tibetanska pevajuća činija razbistruje um.
Bodež je dovoljno jak da probije iluzije,
da uništi naše demone ili kako ih mi zovemo
u današnje vreme, naše traume.
Misliš da će ovo upaliti?
Moramo se upustiti u borbu sa deluzijom pod njenim uslovima.
Je li Danijel sad ovde? - Naravno.
Stalno je ovde.
Šta kaže? - Da odjebeš.
Kaže...
Govori jako pogane stvari.
Lezi.
Zatvori oči i prepusti se zvuku.
Strah i samoća su jedne od najjačih emocija
koje ljudi mogu doživeti.
Ti osećaji mogu rasti u nama,
sve dok ne zavladaju svim našim mislima.
Um će učiniti sve da izbegne suočavanje
sa činjenicom koliko je usamljen u svemiru.
Luk, čuješ li me?
U daljini.
Prati moj glas.
Danijele, čuješ li me?
Danijele, razgovaraj sa mnom.
Danijele?
Danijele, razgovaraj sa mnom.
O čemu?
Baš kao što si rekao.
On je slab i usamljen.
Bez mene je on ništa.
Šta si ti?
Samo putnik
koji traži dom.
Ovo će biti bolno. Za tebe.
O, Bože.
Jebote! Bože!
Beži od mene!
Znaš...
Što više govoriš nekome da nešto ne radi,
oni to još više želi da uradi.
U redu je. Sad mi je puno bolje.
Ja sam ambis.
Ulazi! Ulazi!
Ulazi!
Ulazi! Ulazi! Ulazi!
Ulazi.
Pogledaj.
Tvoj dvorac, veličanstvo.
Ne!
Čekaj!
Moram biti sigurna da si smiren pre nego što uđeš. - Znam.
Bio sam izvan kontrole, ali sad mi je puno bolje.
Super. - Znaš kako je.
Kad se onako naljutiš, ne možeš se kontrolisati.
Stvarno mi se sviđa ovo.
Ljudi me obično ne vide.
Ne ovakvog.
Luk.
Znam da se osećaš usamljenim, i ne možeš se otarasiti svojih senki.
Mislim da ne treba da se otarasimo naših senki.
Mislim da treba da pustimo da vladaju nama.
Treba da odemo negde zajedno. Zar ne?
Da. Šta si imao na umu?
Ne znam. Mogli bi opljačkati banku, leteti oko sveta,
započeti revoluciju.
Sećaš li se kad si me slikala?
Htela si da dotakneš tu tamu, zar ne?
Ne kapiraš. Videla sam pravog Luka.
Htela sam da ta senka odjebe!
Dobro.
Bio sam dobar prema tebi.
Pokazao sam ti osetljivost.
Zajebi ovu šaradu! Muka mi je od ovog lica.
O, Bože. Luk.
Kasi. - Imao sam puno raznih lica.
Kasi?
Ne!
Jesi li ti Džon Tigpen?
Ti si Džon Tigpen, zar ne?
Kako da izađem odavde?
Vrati se!
Gde je Luk?
Znam da si unutra!
Šta je tamo?
Ambis.
Šta su nam uradili?
Luk!
Znam da si unutra!
Luk!
Ti si jebeni parazit! - Vekovima pomažem ljudima!
Rešavao im probleme! Dao im vizije!
A niko to nije zaslužio. Ti si parazit, Luk.
Ako ja odem, odlaziš i ti.
Nisi dovoljno jak.
Luk.
Luke.
Luk!
preveo: adm1r
Adaptirao na srpski: suadnovic