‎UN SERIAL NETFLIX
‎Deci, ești pregătită?
‎Eu sunt pregătit.
‎Vine ziua cea mare.
‎Juriul e pestriț, dar avem nevoie ‎doar de unii dintre ei,
‎probabil de femei, care ori mă vor adora ‎pe mine, ori vor simpatiza cu tine.
‎Cu ceea ce încerci să realizezi.
‎Ori calea pentru a reuși.
‎Ce strategie ai?
‎Toată situația atârnă de câteva cuvinte:
‎periculos de aproape.
‎Când judecătoarea instruiește juriul ‎să delibereze asupra intenției de fraudă,
‎asta e definiția pe care le-o va impune ‎ca să dea un verdict.
‎Le va cere să decidă
‎dacă ai fost periculos de aproape ‎să comiți frauda.
‎Acum, cu acuzațiile minore.
‎Hotelul Beekman, ‎avionul pe care l-ai luat,
‎asta e, sunt prea multe probe.
‎Singura salvare
‎e ca tot juriul să te placă mult de tot.
‎Dar cu Fortress, ‎City National și Rachel Williams,
‎acuzațiile mari, avem o șansă.
‎Putem aduce argumente
‎că n-ai fost niciodată ‎periculos de aproape să comiți fraudele.
‎Deci pledezi că sunt incompetentă.
‎Să fii un geniu criminal?
‎Da. Asta mi-e meseria.
‎Clădeam o afacere.
‎Și voi pleda asta,
‎dar nu suntem la școala de afaceri aici, ‎miza e libertatea ta.
‎Deci trebuie să le arăt ‎că nu erai deloc pe aproape
‎să primești din banii ăia ‎pentru fundație. Bine?
‎Bine.
‎Alte întrebări?
‎- Cu ce mă-mbrac? ‎- Nu-mi pasă.
‎Tribunalul pune haine la dispoziție.
‎Ceva simplu, dar…
‎Mă gândeam la o marcă.
‎Și pentru femei e altfel. ‎Chiar trebuie să-ți explic?
‎- Adu-mi un stilist. ‎- Ai emoții.
‎Ți-a scăpat din mână situația.
‎Înțeleg asta.
‎De preferat e să pari umilă, ‎cu haine de la stat,
‎eu îmi fac numărul
‎despre tânăra ‎cu ambiții bine intenționate,
‎și așa avem o șansă…
‎să-i convingem pe amărâții ăia ‎forțați să fie jurați
‎că n-ai fost periculos de aproape ‎s-o jupoi pe Rachel sau vreo bancă.
‎Bine?
‎Danke‎. Codul.
‎Ai zis două cutii pentru 10 minute.
‎Mai dă-mi 20 de minute, ‎și-ți aduc patru. Pleacă!
‎Și împrăștie vorba!
‎Salut!
‎Salut și ție!
‎Cine e stilista care se ocupă de rapperi?
‎- Natasha. ‎- Da.
‎Vrei să te aranjezi pentru tribunal…
‎Mă gândesc la ceva gen ‎„sunt șefă aici”, dar tineresc și cochet.
‎Lolita ‎mixată cu ‎Mildred Pierce‎, ‎dar modern.
‎Ai fonduri?
‎Știi că am mălaiul tatei.
‎Auzi, dacă ești la pușcărie, ‎nu te apuca de argou.
‎- Tu fă-mi legătura, sun eu înapoi. ‎- Adică dai semn.
‎- Ești bine? ‎- Da, de ce?
‎Dă un mesaj înainte să suni omul.
‎Credeam că ai cancer ‎sau ești gravidă ori ceva.
‎Nu, sunt bine,
‎dar am o prietenă în belea, ‎are proces începând de mâine.
‎E cunoscută…
‎Escroaca din SoHo? Da. Știu.
‎Vrei să-i faci ținuta?
‎Ca să-mi dea și mie țeapă? Nu, mersi.
‎Mă sună ea, o să…
‎Natasha, ea e Anna. Anna…
‎Natasha, bună! Mersi mult că mă ajuți.
‎Ascultă, eu iau 1.200 pe zi, să fie clar…
‎Da! Da, firește.
‎Vorbesc cu tata să-ți trimită banii ‎de cum începem.
‎Super, deci ce-ți dorești?
‎Pozele de la procesul ăsta ‎o să dăinuie pe veci.
‎Ar putea să-mi definească ‎identitatea de acum înainte, așa că…
‎Deci niciun stres.
‎Trebuie să-nchid.
‎Bine. Am înțeles ce vrei.
‎Să mergem pe clasic, cu o notă modernă.
‎Profesional, cu o latură ‎tinerească și boemă.
‎Perfect. Fotografii vor sta în spatele meu
‎aproape tot procesul, ‎deci spatele să nu lase loc de discuții.
‎Cu mine? Niciodată.
‎Doamne, luminile de acolo!
‎Cu neoanele alea urâte ‎e nevoie de o siluetă puternică.
‎Nu-ți face griji.
‎Te rezolv, Anna.
‎Mulțumesc.
‎Poftim!
‎Vivian, ce faci?
‎Cine mai scrie despre procesul meu?
‎De unde să știu? Poate ‎The Post.
‎The Post,‎ evident, dar ‎The Times?
‎The Times? New York Times?
‎Sau rețelele?
‎Nu văd care e ‎interesul național în acest caz.
‎Poate îi faci tu să fie interesați.
‎Eu scriu despre proces, nu-l promovez.
‎Dacă e mediatizat, câștigi și tu.
‎Anna…
‎Validează ce scrii,
‎asta dacă nu te mulțumești ‎doar cu un articol local.
‎- Nu vrei să capeți laudele? ‎- O să închid.
‎Știi, ar trebui să scrii și despre Rachel, ‎să arăți ce escroacă e.
‎La revedere, Anna!
‎Spodek și Asociații.
‎Cu Todd, imediat!
‎Mi-e teamă că nu e la birou, Anna.
‎Minți, Alexi.
‎Vrei să-i lași un mesaj?
‎Știi, am cunoscut aici ‎personaje de tot felul.
‎Criminale, ucigașe plătite,
‎habar nu avem cât de ieftin e ‎să ceri să fie omorât cineva. Tu știai?
‎Serios, costă ‎cât o geantă Chanel contrafăcută.
‎- Pe bune. Îți vine să crezi? ‎- Vrei să-i lași mesaj?
‎Spune-i lui Todd să-l sune pe tata.
‎Să-i ceară să-mi trimită zece mii ‎ca să-mi plătesc stilista
‎sau să-i aducă când vine la proces.
‎Îi transmit.
‎Și, Alexi, data viitoare să nu mai minți.
‎Toți avem în noi ceva din Anna.
‎Toată lumea minte puțin.
‎Toți suntem, ‎fiecare dintre noi, înăuntrul…
‎Toți avem în noi ceva din Anna.
‎Nu și eu.
‎Poate ți-ai înflorit CV-ul, ‎ai exagerat prezentarea de vânzări,
‎te-ai jucat cu filtrele ‎pe rețelele sociale.
‎- Vinovată! ‎- Toți facem așa.
‎Fiecare am devenit un brand,
‎o imagine, o minciună ‎pe care o proiectăm în lume.
‎- Ce e? ‎- Nimic.
‎- E bine? ‎- Foarte.
‎- Atunci, ce e? ‎- Ce să fie?
‎Validează-mă. Critică-mă, ajută-mă, ‎fă orice, dar nu-mi ascunde.
‎- E norocoasă că te are pe tine. ‎- Este, nu-i așa?
‎Tocmai ai insinuat ceva?
‎Crezi că sunt la cheremul ei?
‎- Haide, Mags! ‎- Vreau doar…
‎Vreau să ajungem direct ‎la vacanța de primăvară.
‎Vreau picioarele în nisip ‎și o margarita în fiecare mână.
‎Vreau bălăceală cu familia ‎în piscina încălzită
‎și vreau să lăsăm în urmă procesul ăsta.
‎Și eu vreau asta.
‎Crezi că eu nu vreau?
‎Fi-mi-ar…
‎Juriul o să te iubească. Dă-i pe spate!
‎Da.
‎Da, nu, vin acum.
‎- Baxter. ‎- McCaw.
‎Cine e?
‎Ochii și urechile statului.
‎Procuratura e interesată.
‎Am ratat ceva?
‎- Încă așteptăm. ‎- Unde să mă așez?
‎Echipa Annei e pe partea asta.
‎Echipa lui Rachel e pe partea aia.
‎Neff, scumpo, eu sunt neutră aici.
‎- Cum adică nu-i îmbrăcată? ‎- Acuzata e în ținută de închisoare.
‎Ce se întâmplă, dle Spodek?
‎Nu știu sigur ‎care e problema, dnă judecător.
‎- Ce-a zis Natasha? ‎- I-a scris, i-a lăsat hainele.
‎- De ce nu e… ‎- Gura. Scriu.
‎În toată cariera mea,
‎am fost reținută cu arma la tâmplă ‎în sala de proces,
‎dar niciodată pentru haine.
‎Dați-mi voie să vorbesc…
‎Tribunalul asigură haine dacă e nevoie.
‎Da. Știu asta.
‎Încă o bilă albă pentru dv., dnă avocat.
‎Acuzata refuză să le poarte.
‎O să-mi beau cafeaua cu gheață, ‎dle Spodek,
‎și, când o termin,
‎dacă clienta dv. nu e îmbrăcată ‎și în fața mea,
‎voi fi extraordinar de nemulțumită.
‎Da, dnă judecător.
‎Nu te lăsa păcălit că am o cană mare.
‎Beau repede.
‎Îmbracă-te. Nu putem lăsa curtea ‎să ne aștepte.
‎- E o nebunie. ‎- Hainele astea subt o nebunie.
‎Mai degrabă vin în salopetă.
‎- Nu poți. ‎- De ce nu?
‎Fiindcă prima impresie ‎contează pentru jurați
‎și arăți mult prea confortabil ‎în salopetă.
‎Judecătoarea nu permite. Legal, nu e voie.
‎Dăm rău în sală ‎și ne poate anula procesul.
‎Ți-o faci dușman din prima zi.
‎Fiecare secundă de întârziere…
‎Atunci dă-mi haine potrivite.
‎Pune-ți hainele astea pe tine! ‎Îți face rău, Anna.
‎Îmi face rău? N-am nimic.
‎- Zi-i să poarte hainele date. ‎- I-am zis.
‎M-a privit de parcă ‎i-am cerut s-o sodomizez.
‎- Unde sunt hainele? ‎- La Rikers. Le-a lăsat azi-noapte.
‎- Are altele? ‎- Nu pot să dau…
‎- Adu-le aici. ‎- Nu dau de ea.
‎- Cred că doarme după o noapte… ‎- Trezește-o!
‎Nu lucrez pentru tine.
‎E un dezastru.
‎Mai avem 30 de minute până ce judecătoarea ‎o să se enerveze pe mine.
‎- Du-te la cumpărături! ‎- Eu?
‎Vă descurcați, eu intru în tură.
‎Hai că e… Sunt la proces, ‎nu pot să plec la cumpărături.
‎Nu pot participa la apărarea Annei!
‎Nu ar fi etic, ‎aș depăși o limită a jurnalisticii.
‎Eu sunt bărbat.
‎Poți să-mi zici ce lenjerie sau…
‎- Crezi că lenjeria o să fie… ‎- Ce-are lenjeria?
‎Bine!
‎Dar o să-mi dai acces ‎la toate informațiile din acest caz.
‎Toate! Din telefonul Annei, e-mailurile, ‎vreau tot ce are acuzarea.
‎Da. La dracu'! Numai du-te!
‎- Bine ați venit la… ‎- De afaceri, drăguț, modest. Acum!
‎- Sunt acolo. ‎- Arată-mi!
‎Balerini, negri, 37.5. Fugi!
‎Vivian o fi crezut ‎că ăsta e vreun șiret sau vreo curea.
‎Un accident fericit.
‎Dar nu e un început grozav ‎pentru echipa noastră.
‎Sunt dezamăgită ‎de pregătirea pentru prima zi.
‎Trebuie să mergem!
‎Acum!
‎Nu-mi strica intrarea!
‎Ești bine?
‎Mulțumesc mult că ni te-ai alăturat, ‎dră Sorokin.
‎Dle ofițer, adu juriul!
‎Pe 11 octombrie 1944,
‎Frank Sinatra a inaugurat ‎sala Paramount, în Times Square.
‎Femeile au leșinat la vederea ‎celebrilor ochi albaștri.
‎Au căzut din picioare.
‎Publicul credea ‎că acesta era efectul Sinatra,
‎dar, în realitate, asta fusese opera ‎agenților de presă ai lui Sinatra.
‎Plăteau femei ca să leșine.
‎Și ca să-l sărute ‎sau să-și arunce hainele pe scenă.
‎Ambulanțe cu asistente ‎erau plasate special la intrare.
‎Și totul fiindcă, dacă avea succes acolo…
‎avea succes oriunde.
‎Anna a venit la New York ‎ca unii dintre dv.
‎Cu ochii deschiși, ‎entuziasmată de oportunități.
‎De-abia are 25 de ani.
‎Fără părinți bogați. Fără relații.
‎Fără școli de prestigiu.
‎Anna nu putea să aștepte ocaziile.
‎A trebuit să le creeze. ‎Știm cu toții cum e.
‎Toți avem în noi ceva din Anna.
‎Toată lumea minte un pic.
‎Fie că e într-un CV, fie la o vânzare, ‎fie pe rețelele sociale.
‎Lumea s-a schimbat cu rețelele sociale.
‎Fiecare persoană a devenit un brand.
‎O imagine oferită lumii. O minciună.
‎Dar ce era adevărat pentru Anna ‎era adevărat și pentru Sinatra.
‎Uneori trebuie să te prefaci până-ți iese.
‎Așa că Anna a urmat modelul ‎și a devenit cine voia să fie.
‎Cineva căreia elita din New York ‎îi va întinde covorul roșu.
‎I-a lăsat să creadă povestea ‎pe care voiau s-o creadă.
‎Ce a făcut Sinatra nu era o crimă.
‎Nu e o crimă nici acum.
‎Cei pe care îi veți auzi
‎au vrut să creadă ‎că Anna era o moștenitoare,
‎fiindcă le convenea să creadă așa.
‎Asta au primit.
‎Nici măcar pentru o clipă Anna nu a avut ‎intenția să le fure vreun ban.
‎Toți cei care vor veni aici
‎și vor sta pe acel scaun ‎au vrut să-i dea bani Annei,
‎fiindcă voiau să facă afaceri cu ea.
‎Să fie aproape de Anna Delvey!
‎Moștenitoarea din Germania!
‎De ce-ar fi vrut să facă afaceri ‎cu Anna Sorokin?
‎O străină din clasa de mijloc? Nu.
‎Anna trebuia să se prefacă până îi ieșea.
‎Pentru asta o puteți judeca.
‎Că e lipsită de etică.
‎La fel cum unii cred că Sinatra era imoral
‎că plătea femei să leșine la concerte.
‎Dar nu e ilegal.
‎Iar adevărul e ‎că ce trebuie să rețineți, în primul rând…
‎e că dovezile vă vor arăta ‎că Anna n-a fost niciodată aproape,
‎cu atât mai puțin periculos de aproape ‎să obțină acele împrumuturi
‎sau să fure de la oricine ‎va sta acolo și vă va spune contrariul.
‎Nici măcar un dolar.
‎Vă mulțumesc.
‎Apărarea Sinatra. Curajos.
‎Încă o chestiune administrativă.
‎Ulterior, vom introduce ca probe
‎conținutul telefonului ‎și laptopului acuzatei,
‎deoarece am anticipat comunicări
‎între acuzată și diversele ei contacte.
‎Voiam doar să vă previn ‎că au fost probleme tehnice
‎la IT, din cauza unui computer stricat.
‎Important e ‎că majoritatea probelor noastre
‎sunt acum în stare prezentabilă,
‎singura problemă rămasă, ‎la care lucrăm cu prioritate…
‎- Ce face… ‎- O să-l întreb pe Todd.
‎Sunt doi martori care vor depune mărturie ‎legat de aceste chestiuni.
‎VIVIAN - CE-A PĂȚIT?
‎- Ce e? ‎- Unde e lumea?
‎Vrea să știe unde e lumea.
‎Lumea? Care lume?
‎Presa?
‎Publicul ei? Nu contează.
‎Doar presa poate face fotografii.
‎- Tu ești presă, fă-le tu. ‎- Pentru ce e asta?
‎O s-o arăt lumii. Fii atentă la mine!
‎Vezi fotografii? Sunt de la ‎Daily Mail‎, ‎New York Post‎, ‎AP.
‎Publică pe loc. ‎Dacă vrei poze, ia-le pe ale lor.
‎CREEAZĂ NUME DE UTILIZATOR ‎ANNADELVEYMODĂLAPROCES
‎ANNA ÎN ALB CA UN ÎNGER
‎Îl chemăm pe Alan Reed.
‎Și i-ați oferit servicii
‎punând-o în legătură cu bănci ‎care-i puteau da credit?
‎- Da. ‎- Acuzata a plătit pentru aceste servicii?
‎Nu.
‎Și după ce ați muncit,
‎acumulând ore în plus ‎peste un avans neachitat
‎la 1.000 de dolari pe oră, ‎ați reușit să o aduceți pe Anna
‎mai aproape de a i se aproba ‎sau transfera împrumutul?
‎Nu.
‎E vina clientei mele ‎că nu v-ați desfășurat corect afacerea?
‎Acuzarea îl cheamă pe Gabriel Calatrava.
‎- Bună! ‎- Bună!
‎V-a dat un permis auto ‎fără locul nașterii pe el
‎și un document fals scris în germană ‎cu softul ei de editare.
‎Cu adresă falsă pentru firma tatălui ei.
‎Da.
‎Ați spune că acuzata era neobosită?
‎N-o oprea nimic ca să obțină un credit?
‎Era insistentă, da.
‎Ați lucrat cu ea mai departe
‎fiindcă voiați o relație romantică?
‎Da. Așa e.
‎Vă amintiți că ați flirtat cu dra Sorokin?
‎Din nefericire.
‎I-ați spus că voiați s-o sărutați?
‎- Obiecție! ‎- Se admite.
‎Da, categoric ai încercat.
‎O sală de judecată ‎a devenit o defilare de modă neașteptată,
‎dar totul legat de Anna Delvey,
‎falsa moștenitoare judecată în Manhattan,
‎pare să surprindă și să fascineze.
‎Garderoba de la proces ‎a Annei Delvey are cont pe Instagram.
‎Cine a creat contul? Nimeni nu știe.
‎Dar ținutele unice ale Annei ‎sunt acum la mare căutare
‎datorită unei stiliste a vedetelor.
‎Știu că tu l-ai făcut.
‎Ai amprentele pe hashtagul ăsta.
‎Kacy, nu mă acuza că am făcut ceva ‎de care sunt foarte mândră.
‎Ce faci tu e s-o obligi ‎pe amărâta asta să-și spună
‎povestea jenantă întregii lumi, ‎și nu în fața unui juriu.
‎Anna ar putea fi închisă 15 ani,
‎iar tu-ți faci griji ‎că Becky se face de rușine 15 minute.
‎- Nu-mi mai spune Becky! ‎- Bine, Karen.
‎Când o să te trezești și o să-ți dai seama ‎că lucrezi pentru Satana?
‎Îi stai la picioare non-stop.
‎Exact așa.
‎Ai idee ce face Anna ‎ca să mă sune non-stop?
‎Supă cu tăiței. Grămezi.
‎Fiecare deținută are voie ‎șase minute pe zi la telefon.
‎Șase minute.
‎Imposibil să-ți organizezi așa apărarea.
‎Așa că zi de zi se descurcă ‎și face schimb de supă,
‎ness, tampoane,
‎orice poate să ia de la magazin,
‎sau face târguri cu oameni siniștri
‎și transformă totul în minute.
‎Preț de ore întregi, zi de zi.
‎Face eforturi. Respect asta.
‎Când o să meritați să vă respect, ‎să treceți pe aici să mă salutați.
‎Așa că mi-a făcut plăcere, dră Karen,
‎și mă bucur să văd ‎că ai ales tabăra, dră neutră.
‎RAPORT DESPRE ANNA
‎Anna are o idee clară
‎a ceea ce vrea ‎și cum să se prezinte în fața lumii.
‎Sper ca hainele mele să-i reflecte puterea
‎și forța în lumea afacerilor, ‎dar și simțul ei personal al modei.
‎Mediatizarea face din Anna Delvey ‎un fel de Rihanna.
‎O stea a modei care muncește din greu.
‎Duci bine procesul, ‎dar procuratura vede presa
‎și, din ce știu, ‎își amintește doar greșelile,
‎și nu răsplătește decât perfecțiunea.
‎E nedrept. ‎Mâine, Baxter o să ne zică vreo două.
‎E un intermediar irelevant.
‎Procuratura o să treacă ‎la următorul caz mediatizat.
‎Eu îmi amintesc greșelile ‎și răsplătesc perfecțiunea.
‎Cei ca Baxter vin și pleacă.
‎Dacă pierd un singur cap de acuzare, ‎n-o să mi-o iert.
‎Tot restul vieții.
‎Uită de Baxter
‎și găsește mărturia lui Rachel Williams
‎pe care ți-am cerut-o adineaori.
‎Doamne!
‎Anna are fani. Au început să mă agreseze.
‎O să fie și mai rău ‎când depun mărturie. Rahat!
‎O să-mi schimb identitatea.
‎Pot afla unde trăiesc? Știu unde lucrez.
‎Ești speriată.
‎- Ești infractoare? ‎- Nu.
‎- Cine e? ‎- Ea e.
‎- Ți-ai înșelat prietena? ‎- Nu.
‎Ai lăsat-o baltă într-un moment critic?
‎Nu.
‎- Cine făcut-o? ‎- Anna.
‎- Cine trebuie să fie speriată? ‎- Anna.
‎- Cine trebuie să se ascundă? ‎- Anna.
‎Amin!
‎Și, totuși, cum rămâne…
‎Toți mă vor urî după ce depun mărturie.
‎Tu te vei urî?
‎Ține-te de adevărul tău,
‎întărită de bunătatea ta ‎și spune-ți povestea…
‎femeie dată dracului!
‎Dră McCaw, îmbătrânesc aici.
‎Acuzarea o cheamă ‎pe Rachel Deloache Williams.
‎D-E-L-O-A-C-H-E.
‎Mulțumesc.
‎Și bun venit.
‎Da, mulțumesc.
‎Știu că nu ți-a fost ușor.
‎- Unde stai, Rachel? ‎- În West Village.
‎- Și unde ai făcut facultatea? ‎- La Kenyon.
‎De ce ai venit la New York?
‎Voiam să devin scriitoare. ‎Și să lucrez la ‎Vanity Fair.
‎- Și ai reușit? ‎- Da.
‎Cât ți-a luat ca să obții un post acolo ‎după ce ai sosit?
‎- Trei luni. ‎- Ne spui cum ai făcut?
‎Am avut un prim interviu cu o angajată
‎și ne-am înțeles bine, ‎dar n-a mai zis nimic, așa că…
‎I-am trimis un bilet ‎de „nu-mă-uita”, scris de mână,
‎cu o carte de poezii cam naive
‎și o cutie de ceai, ‎rugând-o să mă țină minte.
‎A doua zi am fost la interviu, ‎și ziua următoare am început.
‎Dră Williams, înainte să intrăm ‎în detaliile oribile are chinurilor
‎de a încerca să vă luați banii ‎de la dra Sorokin,
‎speram să ne puteți spune
‎cum v-a afectat viața această experiență.
‎Viața mea? Sigur.
‎Sincer, banii, stresul ‎pe care mi l-a provocat ea la serviciu
‎și în familie, oricât de rău ar fi fost…
‎Simt că vor trece toate, ‎până la urmă, dar…
‎Dar…
‎ai fost apropiată de acuzată.
‎Da.
‎De-aceea ai crezut-o, ai apărat-o, ‎ai ajutat-o, chiar dacă…
‎Am ținut la Anna.
‎I-am fost devotată.
‎Am susținut-o, i-am fost bună prietenă.
‎Foarte bună prietenă, știți?
‎Atunci când a devenit rece și crudă,
‎dispusă să fiu dată afară ‎și să fiu închisă,
‎fiindcă i-am dat cardul de firmă ‎ca s-o ajut, totul doar pentru luxul ei…
‎Sincer, nu cred că voi mai putea ‎să mă încred vreodată în cineva.
‎Să mai las pe cineva în viața mea.
‎Sper că nu va mai fi așa, ‎dar simt cât de diferită sunt acum.
‎Speriată și vulnerabilă…
‎Ce m-a făcut ea să îndur…
‎toate minciunile și stresul și trădarea, ‎știu că voi supraviețui,
‎dar nu cred ‎că voi mai putea avea încredere,
‎că voi mai fi eu însămi, că voi fi ‎în stare să mă apropii de cineva.
‎Să iubesc.
‎Vreți un răgaz?
‎Îmi pare foarte rău.
‎Îmi pare rău.
‎Sunt bine.
‎Sunt bine. Vă rog.
‎Îi spui juriului de ce ai ales ‎să scoți bani din această experiență?
‎O datorie enormă.
‎Dar mi-am dat seama ‎că eram blocată în mintea mea.
‎Revedeam mereu aceleași scene.
‎M-am gândit că singura soluție ‎e să le pun pe hârtie.
‎Și mi s-a părut foarte important ‎să-mi spun eu povestea.
‎Nu te teme, o interogăm mâine.
‎Vorbești rusește, nu?
‎Puțin.
‎Da.
‎Dle Sorokin, sunt Todd Spodek, ‎avocatul fiicei dv.
‎Oricum, nu știu cât ați văzut din proces
‎în Germania…
‎Dar sun ca să văd
‎dacă doriți să veniți aici.
‎- Nyet. ‎- Zice că nu.
‎M-am prins.
‎Vadim, ideea e ‎că fiica dv. e un pic tulburată.
‎Nu înseamnă că pierdem, nicidecum,
‎dar un asemenea proces e solicitant,
‎mai ales cu toată atenția presei…
‎Nimic nu poate înlocui familia.
‎Are nevoie de familia ei aici.
‎Vă rog!
‎Propria dv. fiică?
‎Judecată într-o țară străină?
‎Eu sunt doar avocatul ei, Vadim.
‎Nu-i pot fi și tată.
‎Nu pot s-o fac.
‎Nu pot fi totul pentru ea.
‎A zis: „O zi bună.”
‎- Viv, ce-am ratat? ‎- Nu intrarea Annei, din fericire.
‎Am ratat mărturia lui Rachel, ‎n-o mai ratăm iar.
‎- Ți-am adus prânzul… ‎- Nu-i nevoie, vă pun eu la curent.
‎N-ar fi trebuit să înceapă deja?
‎Acum o jumătate de oră.
‎- Care-i problema? ‎- Nu știu. Todd nu-mi răspunde.
‎L-ai sunat, cumva?
‎Mi se pare mult mai rapid decât un mesaj.
‎Educație sufocantă. ‎N-am știut ce e aia până acum.
‎Sper că glumești. Bine.
‎Doamnelor și domnilor, ‎îmi cer scuze pentru întârziere.
‎Se pare că acuzata noastră ‎refuză să ni se alăture,
‎pentru că are de rezolvat ‎niște probleme cu garderoba.
‎Probleme? Acum ce mai e? ‎A primit exact ce a cerut.
‎Nu e vorba de ce a primit.
‎Ci de cât de mult a primit.
‎Cred că e rândul meu să merg la H&M.
‎- La H&M? ‎- Rândul ei?
‎Eu doar… Doar că s-ar putea ‎să dureze ceva.
‎Ar trebui să vă întoarceți,
‎înainte ca Paul ‎să dea birourile voastre stagiarilor.
‎Ce au hainele, Anna?
‎- Sunt murdare. ‎- Ia-le pe astea.
‎- Adu-mi altele. ‎- Nu facem iar așa.
‎Adu-mi haine noi ‎și spune-i judecătoarei că vin.
‎- Bine, Anna, ascultă… ‎- Nu! Ai distrus tot procesul!
‎Eram sigură, cu accentul tău cretin
‎și cu fața de cretin,
‎că o să fii un avocat de tot rahatul!
‎- Anna, taci și ascultă. ‎- Tu să asculți!
‎Depun mărturie. Spune-le.
‎Și Natasha să-mi aducă haine, ‎ori te concediez!
‎Care e problema ta?
‎Avocatul meu de rahat, ‎ieftin și urât e problema mea!
‎Depun mărturie, maimuță incompetentă!
‎Ai făcut praf toată apărarea.
‎Dacă voiam bani,
‎mă măritam cu un bancher din ăla bogat!
‎Eu încerc să clădesc ceva,
‎iar tu mi-ai distrus complet reputația!
‎- Reputația ta? ‎- Gata, ești concediat! Ieși afară!
‎Mai întâi, dacă depui mărturie, ‎ești terminată.
‎- Am terminat! ‎- Te expui la întrebări nedorite…
‎Cară-te, găsește-ți o hărțuitoare!
‎Întrebări care te fac să arăți lacomă,
‎mincinoasă și escroacă ‎cu un accent sinistru.
‎Dar nu de asta nu depui mărturie.
‎Nu depui mărturie ‎fiindcă e decizia mea, nu a ta.
‎Ești concediat, ratat de speță joasă!
‎- Nici ăsta nu e motivul. ‎- N-ai dreptul!
‎Poate o fi reputația ta…
‎Nu e doar reputația mea, idiotule,
‎e viața mea. E libertatea mea!
‎Făcătură de escroacă, ‎inutilă și nepricepută ce ești!
‎Am cunoscut la viața mea infractori,
‎iar tu ești sub nivelul mediu, ‎așa că du-te dracului!
‎Și fac ceva pe reputația ta!
‎Și pe viața ta falsă. Și pe libertatea ta.
‎Cu reputația mea, identitatea mea,
‎posibilitatea de a asigura o viață ‎familiei mele te joci tu,
‎iar acum arăt ca un idiot ‎fiindcă nu-mi țin sub control clienta.
‎Nu pot să te aduc.
‎Dacă te las să depui mărturie,
‎e moarte sigură și pentru tine, ‎și pentru mine.
‎Vei primi sentința maximă ‎și nimeni nu mă va mai angaja vreodată!
‎De parcă ai merita!
‎Să mă duc eu dracului? Du-te tu!
‎Ieși afară! Tata o să-mi găsească ‎un avocat care nu e un gunoi obosit…
‎Tatăl tău? Tatăl tău, zici?
‎Nu ești proastă, deci ce e asta?
‎E un delir absolut
‎care te face să crezi ‎că o să calce măcar aici?
‎Tu crezi minciunile tale?
‎Pentru cine minți?
‎Pentru tine, cred.
‎Fiindcă toți ceilalți ‎care nu te-au abandonat încă
‎nu te mai cred de mult ‎și îi doare în fund!
‎Cât cecurile tale sunt valide.
‎Nici tatăl tău nu mai vrea ‎să aibă de-a face cu prefăcătoria ta.
‎De-asta ai haine murdare.
‎Delirul tău e de proporții fabuloase
‎dacă-ți imaginezi vreo secundă ‎că va veni aici,
‎darămite să plătească un stilist de fițe,
‎ca să te îmbrace ‎ca pe o păpușă de tribunal!
‎Juriul a adorat-o.
‎I-a crezut rahaturile ‎până la ultima înghițitură.
‎E o parvenită fără talent, ‎care vrea faimă de pe urma mea.
‎Iar ei au adorat-o.
‎Nu-și puteau lua ochii de la Rachel.
‎Dar asta, fiindcă e ‎mai frumoasă decât mine…
‎mai agreabilă.
‎Se integrează oriunde.
‎E actriță mai bună.
‎Ăsta nu e filmul ei.
‎- E filmul nostru. ‎- Ai văzut?
‎I-a făcut naibii să plângă.
‎Ăsta e filmul nostru. Tu ești vedeta.
‎Eu sunt doar, cum îi zice?
‎Avocatul de rahat ‎care e concediat în primul episod.
‎Nu, nu asta.
‎Vedeta secundară.
‎Cel care îți stă alături ‎când nimeni n-o face.
‎Cel care nu te abandonează, ‎chiar dacă nu te suport.
‎Chiar când mă tratezi ca pe un rahat,
‎eu tot te apăr de oricine crede ‎că ești o nenorocită și o nesimțită.
‎Că așa și ești. Ești o nesimțită. ‎Una mare de tot.
‎Dar ai și boașe. Boașe imense, de rinocer.
‎Da, respect că le ai uriașe și le fluturi…
‎așa cum trebuie, ‎ca să realizezi ceva în orașul ăsta.
‎Dar oamenii aceia nu văd așa.
‎Ei văd o nesimțită egoistă ‎care fură de la prieteni
‎și dă iama în minibarurile de hotel
‎ca un raton rus, turbat, ‎peste tot prin oraș.
‎Eu o să schimb asta.
‎O voi demasca pe Rachel ‎ca pe o ipocrită ce este,
‎- …și aduc aceste imense… ‎- Scârbos.
‎…pe un platou imens, aurit,
‎ca toți cei din tribunal ‎și din lume să le admire.
‎Voi face prăpăd pentru tine.
‎Nu fiindcă meriți, căci meriți,
‎ci pentru că am nevoie. ‎Pentru că eu am nevoie, fir-ar!
‎Pentru mine.
‎Și pentru că pot.
‎Sunt gata să mă bat.
‎Dar nu mi te mai împotrivi.
‎Prefer să fiu închisă pe viață, ‎decât să apar ca vreo parvenită.
‎Vreo amatoare.
‎Vreo milenială leneșă care caută ‎o scurtătură pentru faimă și bani.
‎Da. Una ca Rachel.
‎Eu vreau respect.
‎Vreau să mă susții la proces.
‎Vreau să-mi susții munca, ‎fundația. Realizările.
‎Tatăl meu…
‎toată lumea
‎trebuie să știe cât de aproape am fost.
‎Trebuie să știe că nu sunt o impostoare.
‎Ai cuvântul meu.
‎Îmbracă-te!
‎Este inadmisibil și deplasat.
‎Am chemat juriul aici de la 9:30.
‎Ești judecată în instanță penală.
‎Aici nu e prezentare de modă.
‎Cine naiba îți închipui că ești?
‎Regret, dnă judecător.
‎Data viitoare, gardienii
‎te îmbracă în perdele și te târăsc aici.
‎- Ai priceput, dră Sorokin? ‎- Da, dnă judecător.
‎Bine. Chemați juriul!
‎Am aflat multe ‎despre tine din mărturia ta.
‎Educație bună, școală bună.
‎Slujbă de vis ‎la trei luni după ce ai venit aici.
‎Felicitări pentru succes!
‎- De-am avea toți norocul ăsta! ‎- Obiecție!
‎Puneți o întrebare, dle Spodek!
‎Știai de Anna înainte să o cunoști?
‎O văzusem pe rețele sociale.
‎Deci putem spune ‎că îți doreai s-o cunoști.
‎Era interesantă. ‎Contul ei mi se părea interesant, da.
‎Ce era interesant la ea? Sau la contul ei?
‎Fotografii de artă, călătorii,
‎redactorul-șef, cred, ‎de la ‎Purple Magazine.
‎Deci o carieră similară te-a atras?
‎Amândouă la reviste de modă. ‎Anna era mai sus…
‎Da.
‎Și când te-ai împrietenit cu Anna, ‎ai plătit vreodată ceva?
‎- Nu mă lăsa… ‎- Răspunde la întrebare!
‎Nu, din ce-mi amintesc.
‎Și zecile de mese la Le Coucou ‎și alte restaurante scumpe?
‎- Nu, din ce-mi amintesc. ‎- La spa? Cosmetică?
‎Saună cu infraroșii? Masaje, manichiură?
‎- Nu. Anna a fost generoasă. ‎- Ședințe cu antrenor personal?
‎- Nu. ‎- N-ai plătit niciodată?
‎Și câte asemenea gratuități de lux
‎ți-a oferit Anna în cei doi ani ‎cât ați ieșit împreună?
‎- Cum ar fi? ‎- De la cine în sus.
‎Câte?
‎- Nu-mi amintesc. ‎- Nu le-ai notat?
‎- Nu. ‎- Cum ți le amintești pentru carte?
‎- Obiecție! ‎- Se admite.
‎Ai cooperat cu poliția din New York,
‎cu un detectiv, ca să ajuți ‎la arestarea prietenei tale, Anna Sorokin?
‎Da. Era singura cale…
‎De ce n-ai amintit de asta ‎în articolul din ‎Vanity Fair?
‎N-am avut destul spațiu.
‎Dar toate acele detalii!
‎Ai scris cum ați ieșit în oraș
‎și despre momentele plăcute cu Anna ‎în detalii bogate.
‎Nu te-ai gândit că evenimentul dramatic ‎de a organiza un flagrant
‎pentru a fi arestată Anna ‎merita spațiu în articolul tău?
‎N-am avut spațiu.
‎Câți bani primești
‎ca să scrii o carte ‎despre experiența ta cu Anna?
‎Nu știu. Nu prea mă pricep la contracte…
‎Eu sunt avocat, dă-mi voie să te ajut.
‎Scrie aici că vei primi 300 de mii, ‎împărțiți în patru tranșe. Este corect?
‎Da.
‎Și contractul cu televiziunea, ‎știi cât iei?
‎- Sau ai nevoie să ți se explice? ‎- Cred că e în jur de… 30.000.
‎Pentru rezervare. Și 300.000 de dolari ‎dacă se face emisiunea. Corect?
‎- Corect. ‎- Deci, în total, 630.000 de dolari.
‎Plus cei 1.200 de la ‎Vanity Fair ‎pentru articol. Corect?
‎Nu vreau ca mărturia mea ‎să fie denaturată sau văzută
‎ca o strategie ‎în beneficiul meu, căci nu e.
‎Nu e vorba de divertisment, ‎ci despre lege și o infracțiune!
‎Pentru tine e divertisment, nu?
‎E vorba de o traumă.
‎E despre sistemul juridic din America, ‎de a-i preveni pe alții ca…
‎Nu e vorba de divertisment,
‎e cel mai traumatizant lucru ‎prin care l-am trăit.
‎Înțeleg ce zici.
‎Dar această experiență traumatizantă ‎pe care ai trăit-o
‎ai vândut-o ‎către trei entități separate. Corect?
‎Am muncit mult.
‎Răspunde întrebării!
‎Da, am vândut-o către trei entități ‎separate, dar am muncit mult.
‎Și, când spui că ai muncit mult,
‎ai muncit ca să te împrietenești cu Anna,
‎să profiți de relațiile ei,
‎de generozitatea ei,
‎și, după un singur lucru ‎care nu a mers cum voiai, un hop,
‎ai muncit mult ca să cooperezi cu poliția ‎s-o aresteze pe Anna.
‎Ai muncit foarte mult s-o scoți ‎din centrul de dezintoxicare din Malibu,
‎sub pretextul că mergeți la masă.
‎Ai muncit mult la visul ‎de a deveni scriitoare
‎găsind un personaj și creând o poveste…
‎- Obiecție! ‎- Se respinge!
‎Și ai muncit mult să vinzi povestea asta
‎a experienței tale cu Anna ‎celui care oferea mai mult, nu?
‎Asta nu e…
‎Aș vrea să n-o fi cunoscut.
‎N-aș dori asta nimănui.
‎E cel mai rău lucru care mi s-a întâmplat.
‎La doi ani după ce ai sosit aici ‎ca să devii scriitoare,
‎ai publicat un articol în ‎Vanity Fair.
‎Te așteaptă 600.000 de dolari ‎din contracte pentru carte și TV.
‎Pentru că ai găsit-o și te-ai împrietenit ‎cu Anna, apoi ai turnat-o la poliție.
‎Dacă asta e ce ai pățit mai rău,
‎- …ce noroc pe tine! ‎- Obiecție!
‎Retrag. Nu mai am întrebări.
‎Ai turnat-o pe Anna?
‎Ai colaborat cu poliția? ‎Ai ademenit-o de la dezintoxicare?
‎Pot să-ți explic.
‎- Știu că ești furioasă. ‎- Sunt în șoc.
‎Vezi tu când o să fiu furioasă.
‎A trebuit să cooperez cu poliția. ‎Așa îmi puteam recupera banii.
‎De ce ai ascuns-o?
‎Mi-era rușine.
‎M-am simțit folosită.
‎De poliție, de procuror…
‎Eu mă simt folosită.
‎De tine.
‎Am crezut că ești o victimă. ‎Am avut grijă de tine.
‎Chiar sunt o victimă aici.
‎Măcar o să poți plânge ‎îngropată în banii ăia.
‎Se pare că o să-ți rămână o grămadă, ‎chiar după ce dai 60.000 la AmEx.
‎Asta dacă nu ți i-a plătit altcineva.
‎Să nu-mi ascunzi asta acum, că…
‎AmEx a rezolvat. ‎Au văzut cum e situația și au…
‎Deci ai scăpat cu bine ‎fiindcă ți-ai turnat prietena!
‎NECUNOSCUT
‎- Este… ‎- Da.
‎- O să… ‎- Nu.
‎Bine.
‎- Dar dacă e… ‎- Prag. Limite.
‎În cinstea… interogării lui Rachel de azi.
‎Poate rezolv cu un cap de acuzare, ‎dar cu celelalte nouă…
‎Catherine e de neoprit ‎când vine vorba de probe,
‎le bagă probe pe gâtul lor de captivi,
‎până nu mai e loc și de ale mele.
‎Atunci, schimbăm strategia.
‎Da, cea mai bună strategie
‎e că n-a fost periculos de aproape ‎să ia banii ăia.
‎Și n-o pot folosi, fiindcă clienta
‎preferă închisoarea, decât să lase lumea
‎să creadă că e praf la afaceri.
‎- Cine zice că trebuie să asculți de ea? ‎- Etica. Decența.
‎Orice e nevoie, nu?
‎Fii serios! Ai fost grozav azi. ‎O să-ți iasă!
‎Cât de beată ești?
‎Sunt entuziasmată. Am putea câștiga cazul.
‎Anna ar putea sta pe scaunul ăla ‎de-acum într-o săptămână.
‎Anna n-ar călca aici nici moartă.
‎Ar trebui să plecăm.
‎Ar trebui.
‎Limite. Limite, Vivian.
‎Da, accept.
‎Ce faci, Anna?
‎Ai vreo chestie de care nu știu?
‎Credeam că dormi.
‎Dormeam.
‎Tot mi se pare că o aud plângând.
‎Apoi mă trezesc și parcă plânge o fantomă.
‎Le-ai auzit și tu?
‎Ce s-a întâmplat cu toate rochiile mele?
‎Poliția modei a făcut razie azi.
‎Trebuia să-ți zic.
‎Trebuie să-i duc ei haine la Rikers ‎până în 11:00, altfel nu-i ajung
‎când o iau de dimineață, ‎și va fi iar un fiasco.
‎Ei? Știi, când eu zic „ei”, mă gândesc ‎la fiica noastră. Pe când tu…
‎Sunt doar haine, o ajut.
‎Aici erai!
‎Dacă ți-aș arăta ‎un film cu tine din facultate,
‎te-ai speria de moarte.
‎E doar o rochie, Jack. ‎Ce te deranjează așa?
‎Mă deranjează că nu te deranjează.
‎Firește că mă deranjează. ‎Urăsc să mă gândesc la haine.
‎Urăsc să fiu departe de fiica mea. ‎Să merg la Rikers.
‎Atunci, de ce?
‎Fiindcă eu am creat monstrul ăsta.
‎Acum lumea e cu ochii pe ea. ‎Nu are pe nimeni.
‎Sunt o mulțime de motive ‎pentru care nu are pe nimeni.
‎Trebuie să duc asta la Rikers, așa că…
‎Cum poți să-mi spui asta?
‎Știi de vacanța asta de luni de zile!
‎E vina mea că procesul se lungește?
‎- Nimic nu e vina mea. ‎- Nu pot să plec, să-mi părăsesc clienta.
‎Dacă o delegi altcuiva ‎nu înseamnă că o părăsești.
‎Nu mi-ai fost alături măcar o dată, ‎să mă susții.
‎Habar nu ai! Cu presa pe noi, ‎nu pot, pur și simplu, să…
‎- Acum știm despre ce e vorba. ‎- Ce?
‎Vrei să fii la conferința de presă,
‎pentru ca șase din colegii tăi de la drept
‎să-ți vadă fața la televizor. Jalnic.
‎- Mă doare-n cot de… ‎- Dacă era o execuție, sigur!
‎Ia cât timp ai nevoie, ‎dar tot orgoliul tău plusează
‎doar pe hoața asta răsfățată ‎care e vinovată!
‎Dacă e criminală, n-are nevoie de mine,
‎dar nu e. E un copil.
‎Un copil imigrant care a venit aici ‎pentru visul american…
‎Te rog, n-o face patriotă ‎pe psihopata asta!
‎Numai pe mine mă are!
‎Ai fost crescută într-o colivie de aur.
‎N-ai înțeles niciodată cum e.
‎Te rog… Explică-mi!
‎- Haide, spune! ‎- Nu.
‎Spune-i Annei ce bine a arătat azi.
‎Te porți de parcă mi-o trag cu ea. ‎E o clientă!
‎Preferam așa, fiindcă m-ar fi lămurit
‎de ce consideri că e în regulă
‎să strici singura noastră vacanță ‎de doi ani încoace.
‎- Vezi? Am limite. ‎- O să sune iar.
‎Alo?
‎Bună! Brian? Tatăl tău e acolo?
‎Se ceartă cu mama.
‎Pot aștepta. Dar nu mult. ‎Sunt în închisoare.
‎Ce ai făcut?
‎Nimic, doar am împrumutat niște bani.
‎Și un avion.
‎Pot să-mprumut și eu bani?
‎Tatăl tău are banii mei.
‎Nu vrea să-mi dea din ei.
‎Nu te cred.
‎E un tip cumsecade.
‎Și te iubește foarte mult.
‎Dar o supără foarte rău pe mama.
‎Poți da vina pe mine pentru asta.
‎Dar poți și profita de asta ‎ca să obții ce-ți dorești.
‎Pot?
‎Sigur. Oamenii dau bani altor oameni ‎pentru tot felul de motive.
‎Vinovăția și iubirea ‎sunt cele mai importante.
‎Și tu le ai pe ambele. ‎Poți cere luna de pe cer.
‎Mă duc să-l chem pe tata.
‎Nu. Lasă-i să se certe.
‎Dar nu-mi place. E gălăgie.
‎Mai bine decât liniște.
‎Brian, mi-a expirat timpul.
‎Pa!
‎Când detectivul McCaffrey s-a dus ‎s-o caute pe Anna în sală, era?
‎Nu.
‎A stat să-și pledeze cauza?
‎Nu.
‎S-a dus în California, căci știa ‎că nu se poate apăra de acuzații.
‎Știa că e vinovată de aceste acuzații.
‎Asta arată limpede că acuzata…
‎În alb, pentru pledoaria finală? Genial.
‎…să comită frauda.
‎Când vă duceți să deliberați,
‎vă îndemn să veniți cu singurul verdict
‎care e în acord cu legea și cu dovezile.
‎Și anume, că acuzata e vinovată
‎dincolo de orice îndoială ‎de cele zece capete de acuzare.
‎Vă mulțumesc.
‎Dle Spodek?
‎Todd.
‎Știi că ți-am zis că fac prăpăd?
‎Poftim?
‎Lasă pe partenerul tău.
‎Bine?
‎Ați auzit multe ‎de la mulți martori în acest proces,
‎dar ați observat ceva comun tuturor?
‎Orice martor a venit dinaintea dv. ‎era jenat.
‎N-au vrut să vă spună tot adevărul.
‎Fiecare dă vina pe altcineva ‎pentru greșelile lui.
‎Fiecare are o poveste.
‎Fiindcă fiecare ‎dintre acești bine plătiți,
‎bine educați ‎și experimentați oameni de afaceri
‎a fost păcălit de o puștoaică de 25 de ani
‎fără facultate, fără calificări
‎și fără altă experiență în afaceri, ‎doar o stagiatură.
‎Anna nu avea niciun fel de experiență.
‎Într-o lume unde nu știa pe nimeni, ‎fără să aibă habar.
‎Cum putea ajunge periculos de aproape ‎ca să păcălească aceste bănci?
‎Să primească banii?
‎Poate considerați că dra Sorokin
‎s-a purtat necinstit, imoral, ‎fără etică și neobișnuit.
‎O admirați sau o detestați ‎fiindcă a înșelat sistemul.
‎- Ce face… ‎- Dar, în cazul acesta,
‎cei care încearcă ‎să ia bani de la oameni sunt bancherii.
‎Aceștia fac, efectiv, ‎tot ce le stă în fire
‎ca să vă ia banii.
‎A fost Anna cât de cât aproape
‎să ia un împrumut de la vreuna din bănci?
‎Niciodată.
‎Și, dacă ar fi fost, ‎n-ar fi mers în buzunarul ei.
‎Ar fi mers la proprietarul clădirii
‎pe care o renova pentru afacere.
‎Dar uitați-vă la probe și veți vedea
‎că nu era afacere.
‎Era doar un vis. O idee.
‎Singurul lucru materializat ‎a fost o prezentare.
‎Câteva cuvinte și fotografii.
‎N-a fost niciodată real. ‎Niciodată tangibil.
‎Anna era tânără, ‎ambițioasă și complet depășită,
‎total nepregătită și incapabilă ‎să facă ce-și propusese.
‎Nu a fost niciodată aproape,
‎darămite periculos de aproape
‎să ia acești bani sau să facă clădirea
‎sau să-și deschidă acel club, ‎acea fundație de artă.
‎Au fost doar vorbe. Vorbe în vânt.
‎Un drum către nicăieri, ‎pavat cu naivitate și bune intenții.
‎Ca să dovediți premeditarea,
‎dovediți că era periculos de aproape.
‎Și, dacă nu descoperiți premeditarea, ‎n-o puteți acuza de nimic.
‎Dacă aveți o îndoială întemeiată ‎în ce privește intenția ei,
‎starea ei de spirit,
‎atunci trebuie să o găsiți nevinovată ‎pentru toate acuzațiile.
‎Vă mulțumesc.
‎Mulțumesc, dle Spodek.
‎Doamnelor și domnilor, ‎vă rog să mă ascultați.
‎Îmi voi schimba puțin tonul vocii,
‎ca să fiți atenți, pentru că e important.
‎A lăsat-o baltă. A lăsat-o complet baltă.
‎Inculparea nu e o dovadă de vinovăție,
‎e prezentarea acuzațiilor…
‎- A trebuit. ‎- …împotriva acuzatei,
‎folosită ca mecanism ‎pentru a o aduce la proces.
‎Pe durata acestor acțiuni, acuzata…
‎Bună!
‎Cât durează prostia asta?
‎Cât e nevoie, bănuiesc.
‎Nu stau bine cu răbdarea, ‎așa că dă-mi o mantră sau ceva.
‎Doamne, dă-mi tăria să accept ‎lucrurile pe care nu le pot schimba…
‎Ai inventat-o sau ai furat-o din ‎Biblie?
‎Nici, nici.
‎Fostul meu soț e la Alcoolicii Anonimi.
‎Zece capete de acuzare, da?
‎Da, Vivian, zece.
‎Și riscă 15 ani dacă e acuzată de toate?
‎O știai… Ce-i asta? Amnezie?
‎Ai făcut deja Alzheimer?
‎Încerc să te fac
‎să nu mai sucești capacul ăla.
‎Holul e mare, Vivian.
‎Crezi că se opune un singur jurat, ‎ca în ‎12 oameni furioși ‎sau…
‎Se chinuie cu definițiile juridice?
‎Nici măcar nu-mi mai pasă.
‎Mi-am jucat rolul.
‎În cinci ore mă urc într-un avion ‎spre Mexic. Fie ce-o fi.
‎Pleci?
‎Da, altfel mă paște divorțul.
‎Așa că…
‎Poate să se ocupe Alexi. E foarte capabil.
‎Pleci azi?
‎- E doar un caz, Vivian. ‎- Știu.
‎Mi-am abandonat familia prea mult.
‎Înțeleg. Doar că…
‎- Anna e adultă. ‎- Știu.
‎Nu-i asta.
‎Doar că… Cred…
‎N-am cuvinte și ar trebui, ‎fiindcă asta mi-e meseria,
‎dar nu pot să spun altfel
‎ce simt decât că o să-mi lipsești.
‎Asta nu e… O să ne mai întâlnim.
‎Desigur.
‎Și vor fi și alte cazuri interesante.
‎Sunt sigur de asta.
‎Așa e.
‎Putem ieși la cină. Toți patru.
‎Poate cinci.
‎Exact. Da.
‎Să ținem pumnii.
‎Nimic încă?
‎Nu mă mai întreba.
‎Poate nu merge rețeaua…
‎Viv e on-line.
‎Bifa verde așa zice.
‎Calculatorul ăsta îmi spune și că scrie.
‎Îmi spune că Vivian tastează, ‎când tastează.
‎Cui naibii îi trebuie atâtea detalii?
‎Și asta-mi alină anxietatea? ‎Că are exact efectul invers.
‎Dacă Vivian tot nu tastează, ‎pun de un ceai verde. Vreți?
‎Nu, mersi.
‎Eu vreau o tărie.
‎Stați așa!
‎Vivian tastează.
‎Acum e acum.
‎Chemați juriul!
‎Luați loc, toată lumea! Acum!
‎- Se dă verdictul. ‎- Citim și noi.
‎În regulă.
‎Stimați jurați,
‎înțeleg că ne informați ‎că ați ajuns la un verdict.
‎Îl rog pe grefier…
‎Prim-juratul să se ridice.
‎Ridică-te!
‎Verdictul este unanim?
‎Da.
‎Ce verdict dați la primul cap de acuzare ‎împotriva inculpatei,
‎tentativă de furt calificat de gradul unu
‎de la City National Bank,
‎de peste un milion de dolari. ‎Vinovată sau nu?
‎Nevinovată.
‎Da! Să dea naiba!
‎Cum răspundeți ‎la al doilea cap de acuzare,
‎tentativă de furt calificat de gradul unu
‎de la Fortress Investment Inc,
‎depășind un milion de dolari.
‎Vinovată sau nu?
‎Haide, scrie mai repede!
‎Scrie, Vivian, încinge tastele!
‎Vinovată.
‎Al treilea cap de acuzare, ‎furt calificat de gradul doi
‎de la City National Bank, ‎depășind 50.000$.
‎- Vinovată sau nevinovată? ‎- Vinovată.
‎Al patrulea cap de acuzare, ‎furt calificat de gradul doi
‎de la Citibank, depășind 50.000$.
‎- Vinovată sau nevinovată? ‎- Vinovată.
‎Al cincilea cap de acuzare, ‎furt calificat de gradul doi
‎de la Rachel Williams, depășind 50.000$.
‎Vinovată sau nevinovată?
‎Nevinovată.
‎Al șaselea cap de acuzare, ‎furt calificat de gradul trei
‎de la Signature Bank, depășind 3.000$.
‎- Vinovată sau nevinovată? ‎- Vinovată.
‎Al șaptelea cap de acuzare, ‎prejudiciu material
‎prin efectuarea unui transport aerian ‎de la Fly Blade Inc.
‎- Vinovată sau nevinovată? ‎- Vinovată.
‎Hotelul Beekman?
‎Vinovată.
‎- Hotelul W? ‎- Vinovată.
‎- Hotelul Le Parker Meridien? ‎- Vinovată.
‎Deci…
‎asta a fost.
‎Doamnelor și domnilor, ‎a fost o sarcină foarte dificilă.
‎Înțeleg și apreciez acest lucru.
‎Așa cum am spus, ‎indiferent de verdictul dat,
‎v-ați pus în slujba comunității.
‎Câteva lucruri, dintre toate…
‎Am câștigat două ‎dintre cele trei capete mari. E ceva.
‎Nu, așa e. City National și Rachel.
‎Nu e rău.
‎Dacă doriți să vorbiți cu ei, puteți.
‎Cred că și membri ai presei ‎vor dori să vorbească cu dv.
‎Reiterez că e la alegerea dv. ‎dacă doriți să vorbiți cu dânșii.
‎Vreau să menționez ceva despre presă.
‎Desigur, i-ați văzut aici tot timpul.
‎Sunt foarte mândră de faptul ‎că v-ați concentrat pe caz, și nu pe ei.
‎Îmi pare rău, dar trebuie să plec.
‎Alexi îți va explica pașii următori.
‎Revin săptămâna viitoare. Bine?
‎Da.
‎Vacanță frumoasă! O meriți.
‎Și vă mulțumesc iar pentru servicii.
‎Mulțumesc.
‎Puteți ieși. Sunteți liberi.
‎Sunt mândră de tine.
‎Mulțumesc. Apreciez mult.
‎Să mergem să luăm cărțile pentru copii,
‎dacă vrei să ieși viu din zborul ăsta.
‎Gloria a sunat la hotel
‎și a înscris copiii la club zilnic,
‎ca să avem și noi o jumătate de zi ‎să mergem la golf,
‎să ne plimbăm prin oraș, să stăm în pat.
‎Ce este?
‎Nu pot să merg. Nu acum.
‎De ce? Todd, s-a terminat.
‎Vin imediat ce pot.
‎Nu cred că înțelegi ‎ce faci în acest moment.
‎Ba înțeleg.
‎Cred că tu nu înțelegi…
‎Te-a pus să-i parchezi mașina, Todd. ‎Știi bine.
‎Te iubesc, dar…
‎Ești bine?
‎M-ai trădat.
‎Poți zice și așa.
‎Dar te-am scăpat de două acuzații mari.
‎Poate nu-ți place cum am reușit, ‎dar să-ți explic.
‎Nu contează.
‎Jurații au văzut prin tine.
‎Au văzut cât de aproape ‎eram de bani, de FAD.
‎Și-au dat seama că Rachel spune prostii.
‎N-aveam nevoie să-mi înșel prietenii ‎pentru 60 de mii,
‎când băieții de la Fortress ‎erau dispuși să-mi dea 20 de milioane!
‎Cei prezenți acolo. ‎Și-au dat seama cum eram.
‎Am fost periculos de aproape, ‎și ei și-au dat seama.
‎Acum lumea întreagă ‎va ști că nu sunt o idioată.
‎Că nu sunt o mondenă tâmpă.
‎Sunt o jucătoare.
‎Am fost… Am fost la un pas.
‎O să-ți sun tatăl.
‎O să-l anunț.
‎Traficul pe articolul tău original ‎e nebunie curată.
‎Între proces și sentință
‎se menține permanent în top,
‎ca cel mai citit articol de pe site.
‎Global, are peste patru milioane ‎de accesări unice.
‎N-am mai văzut așa ceva până acum.
‎- Așa e, Paul? ‎- Eu așa știu.
‎Interesul față de asta e…
‎Avem nevoie de o continuare.
‎Absolut.
‎Articol de fond.
‎Ceva de senzație.
‎Mergi pe detalii. Vreau toate amănuntele.
‎Conflictul cu judecătoarea.
‎Sala de proces, treaba cu moda.
‎S-a îmbrăcat în alb ‎în ziua pledoariilor finale.
‎Ce să mai, tipa e fantastică!
‎Rochia albă a fost ideea ei?
‎Sau a stilistei?
‎Auzi?
‎O să te mutăm.
‎Are nevoie de un birou. ‎E liber cel de lângă tine.
‎Vrei biroul de lângă Paul?
‎Nu-ți face griji pentru…
‎Vom avea nevoie de graficieni, fotografi…
‎- Copilul, cel mexican. ‎- Cine?
‎Landon mi-a oferit un birou.
‎Lângă Paul.
‎Bravo ție!
‎Plec din Scriberia.
‎Ăsta e scopul.
‎Vivian, ce e?
‎Era a mea. ‎Rochia albă pe care a purtat-o Anna.
‎Am luat-o din dulapul meu, Lou.
‎Da.
‎Lou…
‎Scriberia, rochii albe…
‎Privește esențialul.
‎Îmi pasă de ea.
‎Mai mult decât ar trebui.
‎Ei nu-i pasă deloc de mine.
‎Ei îi pasă vreun pic de mine? ‎Am fost păcălită și eu?
‎Esențialul.
‎Vivian!
‎Ce dracului știu, de fapt?
‎Treci la următorul articol.
‎Asta e meseria.
‎Totul e bine!
‎Dră Sorokin, nu am defel încredere…
‎Deloc… Zero… Că te vei prezenta.
‎Te trimit în detenție la Rikers
‎pentru cinci până la 15 ani, ‎până la proces.
‎Anna Sorokin,
‎condamnată că a escrocat elita ‎New Yorkului cu peste 200.000 de dolari,
‎va primi sentința mâine, în Manhattan.
‎Sorokin riscă ‎până la 15 ani de închisoare.
‎RACHEL - ÎN CURÂND, POVESTEA REALĂ
‎Rachel scrie bine.
‎- Ce zice? Dă-mi! ‎- Termină! Nu zice de tine.
‎Dă-mi!
‎Trebuia să vii în Maroc, ‎erai faimoasă ca mine.
‎Cum scrie așa rapid?
‎- Scrie și de proces. ‎- Dă-mi cartea!
‎O să iasă la vară.
‎Poți s-o citești la plajă, ‎cu celelalte fraiere.
‎Ia, n-ai decât!
‎Știi ceva? Nu.
‎Am pierdut destul…
‎Sunt șocată.
‎M-am săturat… ‎să trăiesc viața prin ochii altora.
‎Sunt regizoare.
‎Sunt o regizoare, începând de acum!
‎Mă duc înăuntru ‎și-mi dau preavizul. Fii atentă!
‎- Scumpo, stai! ‎- Nu încerca să mă convingi!
‎Stai, sentința Annei!
‎Judecătoarea a anunțat.
‎Cât a primit?
‎Doisprezece ani.
‎De la patru la 12.
‎Doisprezece ani.
‎În 12 ani, fiica mea ‎va avea un telefon mobil.
‎Doisprezece e maximum.
‎În 12 ani, dispar ghețarii.
‎- Ce legătură are… ‎- În 12 ani, Anna va avea 40 de ani.
‎Nu va fi o senzație virală.
‎Nu va fi vedetă pe Instagram.
‎Nu va fi fiica spiritului timpului ‎sau regina milenialilor.
‎Va fi o femeie de vârstă mijlocie, ‎căreia i s-a răpit viața.
‎Todd!
‎Ce e? Ce vrei să-ți spun?
‎N-ai convins-o să-ți dea interviul?
‎N-ai folosit-o?
‎N-a primit o sentință mărită
‎din cauza presei?
‎Tu ai făcut mai multe vizualizări, ‎Anna a primit mai mulți ani. Scurt pe doi.
‎Cum stai cu telefonul?
‎Telefonul?
‎Pariez că-ți sună.
‎În sfârșit.
‎Ai clienți noi zilele astea?
‎Da, exact.
‎Te umpli de bani ‎în urma acestui caz. Bucură-te!
‎Poate iei o pauză. Te reorientezi.
‎- Îți duci familia în vacanță… ‎- Am ratat vacanța cu familia!
‎Și asta e tot vina mea?
‎Du-te la aeroport! Fii cu familia. ‎Nu te opresc eu.
‎Unde merge?
‎La Bedford Hills.
‎Când pleacă?
‎Ai emoții?
‎Ducă-se! Sunt gata de închisoare adevărată ‎cu minți criminale adevărate.
‎N-o să mă plictisesc acolo.
‎Se zice că e plăcut la Bedford Hills.
‎Da.
‎Anna, eu… voiam să-mi cer scuze.
‎Pentru ce?
‎Pentru cum s-a terminat totul.
‎Pentru toată situația.
‎- Credeam că… ‎- Ce credeai?
‎Știu că nu credeai că o să mă salvezi.
‎Anna, nu fi așa!
‎Fără atingere.
‎N-am crezut deloc…
‎Nu meriți o asemenea sentință.
‎Cei care au prăbușit piața financiară ‎n-au primit o așa sentință.
‎Tu trebuia…
‎Dacă n-aș fi scris articolul ăla…
‎Erai de-abia la început.
‎Adică… au existat greșeli.
‎Singura mea greșeală a fost să cred ‎că oamenii sunt mai rezistenți la stres.
‎Singura ta greșeală?
‎Tu îmi zici că, dacă ai avea șansa ‎s-o iei de la capăt,
‎ai face exact aceleași lucruri?
‎Anna!
‎S-a terminat. ‎E ultima oară când ne mai vedem.
‎Eu îți cer scuze. Te întreb…
‎Oprește-te, Vivian! Nu ești prietena mea.
‎Nu suntem prietene la cataramă ‎care chicotim ca proastele.
‎Nu te plac. Ai pantofi oribili. ‎A fost o tranzacție, am avut o înțelegere.
‎- Anna… ‎- Nu, nu-i nimic.
‎Te-ai achitat cu bine de partea ta.
‎Ai spus că o să mă faci celebră, ‎și m-ai făcut.
‎Cine-i mai celebru decât Anna Delvey?
‎Fără atingere.
‎Să vii în vizită!
‎Fără atingere!
‎Să vii în vizită!
‎O să vin.
‎Doamne, calmează-te naibii!
‎- A expirat timpul, Anna. ‎- Bine, am înțeles.
‎La revedere, Vivian!
‎La revedere, Anna!
‎Vivian…
‎arăți bine.
‎Ai slăbit un pic.
‎Nu mai ești așa grasă.
‎5.999 POSTĂRI - 408.000 URMĂRITORI
‎Cartea lui Rachel Williams
‎Prietena mea, Anna‎ e votată ‎de Time Magazine
‎în top 100 din 2019
‎Experiența lui Kacy Duke cu Anna
‎a făcut-o să nu mai accepte ‎cliente dificile.
‎E în continuare o instructoare de succes.
‎Neffatari Davis și-a dat demisia ‎și a plecat în LA.
‎Prietenia cu Anna s-a terminat ‎când Anna a declarat
‎că se consideră persoană de culoare.
‎Todd Spodek a devenit ‎avocatul preferat de evazioniști.
‎A avut probleme cu sănătatea, ‎așa că a decis să-și ia vacanță.
‎Jessica Pressler, jurnalista ‎care a inspirat personajul Vivian Kent,
‎este în prezent corespondent ‎pentru Vanity Fair.
‎A scris prima ei carte: ‎Despre Anna.
‎Anna a stat închisă 40 de luni.
‎Acum e în custodia
‎departamentului de imigrare, ‎așteptând deportarea.
‎„SERIALUL E INSPIRAT DE REPORTAJELE ‎SCRISE DE JESSICA PRESSLER.”
‎Subtitrarea: Mirela Matei