‎UN SERIAL NETFLIX
‎Frumos!
‎E târziu.
‎E grozav.
‎POATE AVEA ATÂȚI BANI ‎CĂ LE-A PIERDUT SOCOTEALA
‎E târziu.
‎Mă scuzi, dar e o chestie post-partum?
‎Vreau să te liniștesc, ‎dar am citit că trebuie…
‎- Liniștește-mă! ‎- Bine. Ai scris un articol grozav.
‎L-ai scris gravidă.
‎Și acum avem o fată nouă ‎de care să ne ocupăm.
‎Corect?
‎Corect.
‎ANNA - FOSTĂ STAGIARĂ
‎Falsa moștenitoare a escrocat
‎mii de dolari la restaurante scumpe,
‎hoteluri luxoase ‎și zboruri cu avioane private.
‎A înșelat înalta societate din Manhattan,
‎discreditând cele mai proeminente figuri
‎din lumea artei, imobiliarelor, ‎modei și finanțelor.
‎Salut, prieteni!
‎Ați discutat despre ea, i-ați pus ținutele ‎pe contul vostru de Pinterest.
‎Ochelarii aceia Celine…
‎În fine, azi ne imaginăm cine ar juca ‎rolurile în povestea Annei Delvey.
‎Eu sunt obsedată de poveste și aș zice…
‎Iubitul futurist?
‎Michael Cera, am dreptate?
‎Michael Cera? Cum naiba?
‎Nu m-ar fi păcălit pe mine ‎sau pe prietenii mei.
‎De ce nu?
‎E ușor. Părul.
‎Fata trebuie să investească în balsam.
‎E prietena mea!
‎SEPHORA - INTRAREA DEDESUBT
‎Sorokin!
‎Îmi place machiajul tău!
‎Nu.
‎Tu poți să intri.
‎Restul, luați loc.
‎Sunt faimoasă.
‎Bun, așadar…
‎Vrei complimente?
‎Nu, eu doar…
‎Nu, ai făcut o treabă bună, doar că…
‎Ce-i?
‎Doar că am crezut că ești
‎jurnalistă adevărată.
‎Am muncit sute de ore la articolul ăsta.
‎Luni întregi de interviuri, documentare, ‎verificare a faptelor.
‎Dacă oamenii își făceau treaba,
‎mi se aprobau împrumuturile,
‎intrau banii din fond, ‎iar acum eram în Park Avenue,
‎și nu aici, cu tine.
‎Ăsta e adevărul.
‎Sunt un om serios, iar tu ai făcut ‎să pară că am inventat totul.
‎Că sunt o mincinoasă.
‎Păi, ai mințit.
‎Nu există vreun fond fiduciar. ‎N-a existat niciodată.
‎Tatăl tău nu e magnat ‎al panourilor solare.
‎Camioane și sisteme de răcire, ‎cu asta se ocupă tatăl tău.
‎Juridicul a făcut cercetări ‎pentru articol.
‎Ni s-a confirmat.
‎N-ai nicio moștenire. ‎Nici avere, nici colecții de artă, nimic.
‎Camioane și sisteme de răcire, ‎așa le zice el acum?
‎Anna, las-o baltă.
‎Uită-te unde ești.
‎Nu te mai preface.
‎Orice fel de „jurnalistă” ai fi,
‎sper că înțelegi ‎că tatăl meu exilat din Rusia
‎poate ascunde niște secrete?
‎Ai inventat până și numele!
‎Ți-am zis că Delvey e ‎numele de fată al mamei mele.
‎Am vrut să reușesc prin propriile puteri.
‎Nu pe spinarea tatălui meu.
‎Bine, în fine.
‎Dacă erai așa de sigură că banii vor veni ‎și urma să reușești,
‎ce e cu treaba din LA?
‎Scuze, dar nu știu la ce te referi.
‎La Chateau Marmont, când…
‎Când ce?
‎E timpul.
‎Sute de ore, luni de documentare,
‎și tot nu știi nimic despre mine.
‎Ai slăbit, totuși.
‎Ai născut!
‎Felicitări!
‎Unde mergem?
‎La Chateau Marmont.
‎Castelul de pe Sunset.
‎Unde Jean Harlow a fugit de la nunta ei ‎ca să-și facă de cap cu Clark Gable.
‎Unde James Dean a sărit pe geam ‎ca să obțină un rol.
‎Unde John Belushi a…
‎Doamnă, nu costă atât de mult ‎până în West Hollywood.
‎Nu e pentru cursă, ci ca să taci.
‎Poți să crezi?
‎Au trecut două luni ‎și tot se vorbește la știri despre ea.
‎„Anna Delvey anunță ‎sfârșitul influencerilor”?
‎„Anna Delvey e apogeul ‎culturii milenialilor.”
‎„Anna Delvey a arătat deficiențele ‎sistemului american de imigrare”?
‎Nu se opresc.
‎Viv!
‎Îmi pare rău, dar…
‎Anna Delvey nu e o captură, nu e o memă…
‎Mi se pare că s-a trecut ‎pe lângă povestea reală…
‎Care e povestea reală?
‎Ceva legat de clase sociale, ‎mobilitate socială…
‎Identitatea în capitalism. Nu știu.
‎Poate e vina mea. Poate că nu…
‎N-am găsit povestea.
‎Viv, ai pus internetul pe jar.
‎Orice poveste ai găsit, a funcționat.
‎Apoi a plecat de la Central Saint Martins ‎și s-a dus stagiară la ‎Purple‎,
‎o revistă franțuzească oribilă, ‎pe care n-ai voie s-o citești.
‎FALSA MOȘTENITOARE GERMANĂ
‎Ce e?
‎E o memă.
‎Moștenitoare falsă
‎„Finalul URSS ‎a fost finalul unui stil de viață.
‎Pentru toți rușii
‎a fost atât o catastrofă, ‎cât și o oportunitate.
‎O oportunitate de a-și inventa vieți noi.”
‎SIMBOL ÎN LA
‎În afara unei bucătării utilate,
‎mansarda dispune de o sufragerie,
‎pentru primit musafiri.
‎Iar covoarele sunt de la…
‎Ce-i asta?
‎Sper că totul e pe placul dvs.
‎Aproape totul.
‎Vreau o sticlă de rosé de calitate.
‎Sper că ai văzut!
‎Ce să văd?
‎Anna, pe Instagram, palmierii. ‎Țiglele pe acoperiș.
‎Ăsta e Chateau Marmont.
‎Ce să fie?
‎Chateau Marmont. Hotelul. Chiar ăla!
‎Așa, deci e un hotel. Nu înțeleg.
‎Anna e în LA, stă la Chateau. ‎O poți aresta.
‎Cine? Eu?
‎Nu știu, poliția?
‎Rachel, oricât aș vrea,
‎nu pot să oblig poliția din LA ‎să purice orașul pentru amica ta.
‎Judecătorul a emis mandat.
‎Nu valorează doi bani.
‎Știi câte mandate neexecutate avem?
‎Zece.
‎Milioane.
‎Și-atunci? O lăsăm să scape?
‎Ai zis că am un caz.
‎Ai zis „tipar de furt”.
‎Nu-ți faci treaba?
‎Știi ce am pe ordinea de azi acum? ‎Zece crime.
‎Un caz de terorism. Asta e treaba mea.
‎Banii tăi de vacanță nu-s o prioritate.
‎Rămâne între noi.
‎Se pare că a înșelat și niște bancheri.
‎Nu zicem nimic deocamdată,
‎fiindcă mulți oameni puternici ‎riscă să fie făcuți de rușine.
‎Dar procuratura discută ‎să convocăm marele juriu,
‎să vedem până unde ajungem.
‎Deci nu ești singură. Nu ești uitată.
‎Cel mai bun lucru e să aștepți.
‎Așteaptă marele juriu.
‎Mersi că m-ai primit.
‎Nu. Mersi că ai venit ‎în concediul post-natal.
‎Felicitări, apropo.
‎Mersi.
‎S-a întors eroul cuceritor.
‎Ai văzut audiențele?
‎Articolul cu Anna Delvey e cel mai citit ‎articol din ultimii cinci ani.
‎Rețelele sociale, un succes.
‎Sună telefoanele de la editori, sponsori.
‎„Ce urmează pentru Vivian?”
‎Ne cer să te ocupi de Elizabeth Holmes.
‎Sau de Trump. ‎Casa Albă, ca un fel de 12 George.
‎Firește, le-am spus ‎că faci o pauză deocamdată.
‎De fapt, de-asta am vrut să ne vedem.
‎Știu ce vreau să scriu.
‎Spune-ne!
‎Țintește sus!
‎Plec acum. Te iubesc, pa!
‎Unde pleci?
‎- Jack! ‎- Scuze, unde pleci?
‎În Germania.
‎De ce?
‎Dar dacă nu a mințit?
‎Dacă nu e o falsă moștenitoare?
‎Dacă a spus adevărul tot timpul?
‎Banii pe care-i avea la New York. De unde?
‎Zvonurile cum că ar spăla bani.
‎Răspunsurile suspecte de la părinții ei.
‎Ia-o încet!
‎Poate e dincolo de Anna…
‎Poate e dincolo de ce se știe, și eu…
‎Știu că nu e momentul potrivit.
‎Urăsc când nu sunt în cameră cu ea.
‎Nu mă pot închipui fiind pe alt continent,
‎dar totul e aranjat.
‎Revista mi-a cumpărat biletul, ‎camera de hotel. Eu…
‎Mi-au angajat și translator.
‎Nu stau decât o săptămână.
‎E datoria mea ca jurnalistă.
‎Dar ca jurnalistă
‎n-ar trebui să te distanțezi ‎de subiectele tale?
‎Fata aia e o sociopată.
‎I-a prostit pe oamenii ăia ‎făcându-i să creadă că are bani,
‎dar dacă acum te prostește pe tine?
‎Nu-i așa simplu. Nu e o sociopată.
‎De unde știi?
‎După ce s-a întâmplat la Chateau Marmont.
‎Povestea ascunde mai multe ‎decât știm noi sau oricine altcineva.
‎Am deschis cutia Pandorei ‎și acum trebuie s-o închid.
‎ÎNCĂ AȘTEPT VIRAMENTUL
‎Scuze, nu știu germana. ‎Îl aștept pe tata aici.
‎Deschide, te rog.
‎E încuiată. Nu știu cifrul.
‎Trebuie să i-o dau tatălui meu.
‎Oprește-te!
‎Stai așa!
‎Pentru deranj.
‎Vino cu noi!
‎Unde mergem?
‎La tatăl tău.
‎1 IANUARIE 2006 ‎ANNA VINE LA TATĂL EI ÎN GERMANIA
‎Mira, translatoarea ta.
‎Scuze, cred că te-am speriat.
‎Mersi. Nu! Scuze, mă gândeam la altceva.
‎Mi-o închipuiam pe Anna ‎sosind de una singură aici.
‎Nu-i așa? Eu încerc să mi-o imaginez ‎cum era când era mică.
‎Și tu?
‎Bine, mi-am promis ‎să nu fiu o fană nebună,
‎dar mi-a plăcut al naibii de mult ‎articolul tău.
‎Ești o drăguță!
‎Tuturor ne-a plăcut. În Germania ‎ne-am mirat: „Noi am făcut asta?”
‎Sunt studentă la jurnalism
‎și ne-am trimis e-mailuri
‎că așa se relatează o poveste ‎într-un reportaj.
‎Îți mulțumesc, îmi face plăcere să aud.
‎Așa că, atunci când profesorul meu a văzut
‎că revista ta căuta un translator…
‎- Da. ‎- Concurența a fost acerbă.
‎E posibil să se fi dat șpagă.
‎Bun. Minunat.
‎Te-ai trezit.
‎Cine ești?
‎O să-ți spun.
‎Întâi, îmi spui cine ești?
‎Anna.
‎Știi în ce zi suntem?
‎N-am știut niciodată în ce zi suntem.
‎Știi unde te afli?
‎Arată ca un spital nenorocit.
‎Bravo!
‎Sunt psihiatru, Andrew Millikan.
‎Ești la spitalul Cedar Sinai, ‎în Los Angeles.
‎Știi de ce ești aici, Anna?
‎Ai fost găsită leșinată, ‎lângă o cutie de Xanax.
‎Ești prea melodramatic.
‎Eram stresată și voiam să dorm.
‎Te-am resuscitat. ‎Te-am ținut pe ventilație.
‎Să știi că ai avut noroc.
‎Bine. Mersi. Acum vreau să plec.
‎De fapt, trebuie ‎să-ți fac o evaluare completă
‎și ești internată forțat la psihiatrie.
‎Prin urmare, stai aici 72 de ore ‎sau până decidem pașii următori.
‎Ce-mi faceți dacă plec? Mă omorâți?
‎Dau alarmă de gradul unu.
‎Infirmierii vin și te imobilizează.
‎Nu mi-e frică de infirmieri.
‎Și va trebui să anunț poliția.
‎Hai să începem!
‎Deci tipul ăsta… E Vadim,
‎tatăl Annei, ‎care zice că e doar un inginer
‎care se lupta să-și întrețină familia ‎la căderea URSS-ului.
‎A emigrat în Eschweiler,
‎orașul unde mergem noi acum.
‎Zice că are o afacere de transporturi.
‎- Nu prea-mi vine să cred. ‎- De ce?
‎Anna n-a trăit modest ‎după ce a plecat din Eschweiler.
‎Stagiară în Berlin și Paris.
‎Colegiul Central Saint Martins, ‎pleacă de acolo la o săptămână.
‎Își permitea un camionagiu toate astea?
‎De asemenea…
‎Asta-i casă de camionagiu?
‎De unde crezi că proveneau banii?
‎Scuze…
‎Probleme de proaspătă mamă.
‎În orice caz,
‎banii, nu sunt sigură,
‎dar mă duc cu gândul ‎la istoria recentă a Rusiei.
‎Uniunea Sovietică se destramă
‎și, brusc, minele, fabricile de stat,
‎toată țara e pusă la bătaie.
‎Cei care pun mâna pe ele ‎devin incredibil de puternici.
‎Eschweiler!
‎Dar rușii se satură de gangsterii ăștia
‎și aleg un nou președinte, Vladimir Putin,
‎care le pune piciorul în prag.
‎Astfel, oligarhii încep ‎să-și ducă banii în străinătate.
‎Îi ascund în orășele europene, ‎în spatele unor afaceri de fațadă,
‎cum ar fi transporturile.
‎Când e apogeul grabei de a ascunde banii?
‎În 2006. Adică anul ‎când Anna sosește în Germania.
‎Anyeșka!
‎Chiar ai sosit!
‎Ce s-a întâmplat?
‎Nu contează.
‎Chelner!
‎O sticlă de Chateau Petrus, din 1996.
‎Tată, ce se-ntâmplă?
‎Ce se întâmplă?
‎Sărbătorim noua noastră viață împreună.
‎În Rusia nu beai niciodată vin.
‎N-aveam lucruri frumoase.
‎O dată pe an, de ziua ta, ‎beai o Cola dietetică.
‎Vrei o Cola dietetică?
‎N-am mâncat niciodată la restaurant.
‎O să-ți placă.
‎Îți promit.
‎Dle, șeful de sală a insistat…
‎A vrut să se asigure că știți ‎cât costă sticla, adică 3.000 de euro.
‎Ce atent din partea lui!
‎O iau. Mersi.
‎Și vrem și o Cola dietetică.
‎Vreau să ții minte chelnerul ăsta.
‎Cum ne-a insultat. Fiindcă suntem străini.
‎Cei de aici cred despre noi ‎că suntem săraci, disperați, murdari.
‎Dar, Anka, acum am prieteni.
‎Prieteni sus-puși.
‎Nu mai suntem săraci.
‎Îmi place ca vinul să fie dulce.
‎Trebuie să-i copleșești pe oamenii ăștia ‎cu superioritatea ta.
‎Deci Anna aducea ilegal bani ‎pentru tatăl ei?
‎Eu zic, poate…
‎Știu că pare exagerat,
‎dar despre ea circulă zvonuri ‎și mai ciudate.
‎Asta e chestia cu Anna.
‎Din trei lucruri ciudate despre ea,
‎unul se dovedește adevărat.
‎În fine.
‎Hai să mergem la vila familiei Sorokin.
‎Să aflăm ce e ciudat și ce nu.
‎Dar de ce-ai plecat din New York?
‎Îmi place toamna în LA.
‎Ai spus cuiva că vei fi aici? ‎Prietenilor? Familiei?
‎Trebuie să spun totul tuturor?
‎Bine.
‎Să o luăm așa.
‎E cineva cu care aș putea vorbi?
‎Acasă, în Germania?
‎De ce să vorbești cu ei?
‎Te-ar ajuta să te externezi.
‎Eu trebuie să determin ‎dacă poți pleca în siguranță…
‎Dacă chiar voiam să mă sinucid, ‎mi-ar fi reușit.
‎Nu sunt apropiată de familie.
‎Pentru mine, e un semnal de alarmă.
‎Nu în felul ăla.
‎Toată viața mea din Germania ‎aparține trecutului.
‎A… dispărut.
‎În jurnalism, să fii diplomat e totul.
‎Chiar și atunci când bați neinvitat ‎la ușa cuiva.
‎Mai ales atunci.
‎Pregătește-te cu cele mai frumoase ‎și mai politicoase cuvinte din germană.
‎Practic, cu cele mai puțin germane.
‎Exact.
‎Cred că…
‎Ar trebui să dăm de vilă.
‎Chiar aici.
‎Ce dracului?
‎Poate avem adresa greșită?
‎Pare să fie…
‎Este…
‎Vadim!
‎Lăsați-mă în pace!
‎Vadim! Te rog, trebuie să vorbesc cu tine!
‎Am verificat iar poza și terenul ăla viran
‎e categoric locul unde se afla înainte.
‎Vila în care a crescut Anna. ‎Și-acum nu mai e.
‎A dispărut.
‎Cum să dispară o casă atât de mare?
‎Da. Mă gândesc, la cum arată el,
‎că nu avea relații, așa cum credeam.
‎Poate nu era oligarh, ci mafiot.
‎Poate făcea contrabandă acolo.
‎Arme, droguri…
‎Da.
‎L-a mirosit poliția ‎și a trebuit să-i dea foc.
‎- Fraudă cu asigurări. ‎- Un rival!
‎Sau…
‎Ia uite! Eram o newyorkeză sofisticată.
‎Eram o intelectuală blazată, ironică.
‎Acum fugăresc ruși pe alei dosnice,
‎ca în ‎Homeland.
‎Îți țin și eu companie.
‎Ai venit în LA ‎fiindcă fugeai de ceva, Anna?
‎De ce să fi fugit?
‎Mă uit doar la dovezi.
‎Ai bilet doar dus, ‎n-ai spus nimănui, plăți în numerar…
‎Astea nu dovedesc nimic.
‎L-ai citit pe Dostoievski?
‎Sigur. Mă rog, doar în facultate.
‎Tatăl meu îl iubea pe Dostoievski.
‎Crimă și pedeapsă‎ era cartea lui favorită.
‎A ținut s-o citesc.
‎E acolo un personaj pe nume Svidrigailov,
‎și, într-o zi, de nicăieri,
‎Svidrigailov zice că merge ‎să facă avere în America.
‎Își ia rămas-bun de la toți prietenii.
‎„La revedere! Mă duc în America!”
‎Știi ce face apoi?
‎Spune-mi.
‎Se împușcă.
‎În cap.
‎Ei bine,
‎măcar discutăm acum.
‎Bun venit în orășelul german tipic!
‎Să începem!
‎Să vedem cine o știa pe Anna ‎când era o domnișorică oarecare.
‎Îi știe pe Sorokini.
‎Vadim a vrut să-i vândă un frigider.
‎N-a avut încredere în el.
‎Ce e?
‎Ce-a zis?
‎A zis că rușii și turcii nu vor ‎să se integreze în Germania.
‎Ți-a zis asta ție?
‎Bun venit în orășelul german tipic!
‎Auzi…
‎Cârnatul e nasol.
‎Da, ți-am citit articolul. ‎Nu mi-a venit să cred! Anna a noastră?
‎Cum era când trăia aici?
‎Tocmai asta e. Era normală.
‎Un pic timidă, poate.
‎Timidă? Anna?
‎Îmi vine greu să-mi imaginez.
‎Un pic ciudată.
‎Cu capul în nori.
‎Dar poate era așa ‎fiindcă nu stăpânea bine germana.
‎Scuze, trebuie să intru la ore, ‎dar îți urez succes.
‎Abia aștept să mai citesc ‎despre vedeta noastră.
‎Vai, locul ăsta arată ca…
‎Te rog, nu Hogwarts!
‎Scuze, am fost nepoliticoasă. Mi-a scăpat.
‎De unde știi ce voiam să zic?
‎Americanii cred ‎că toate locurile vechi arată ca Hogwarts.
‎Bine, m-ai prins.
‎Uite cum e! Mi-aș fi dorit ‎să merg la o școală ca asta.
‎Ce e?
‎Spune!
‎Eu am mers la o școală ca asta.
‎Urăsc locurile ca ăsta.
‎Gresia veche, blazoanele vechi de familie ‎și epigrafele în latină.
‎Ei zic că locul e german.
‎Pentru germani.
‎Dacă nu ești german, ‎nu ești binevenit aici.
‎Așadar…
‎Dacă ești din Turcia sau Rusia, ‎mai ales dacă tatăl tău e un pungaș…
‎Poate o să bage borș în meniu la cantină.
‎Poți s-o acuzi că e timidă ‎într-un loc ca ăsta?
‎Posibil…
‎Nu știu. Nu seamănă cu Anna ‎pe care o știu eu.
‎Aveai 15 ani.
‎Tatăl tău ți-a cerut ‎să lași totul în urmă.
‎Casa ta, prietenii tăi, limba ta.
‎- Îi porți pică? ‎- Nu.
‎Credeam că-mi dă un viitor mai bun.
‎În Germania cum a fost?
‎Nu, e greu oriunde pentru imigranți.
‎Oamenii au fost răi.
‎- Atunci i-ai purtat pică? ‎- Nu,
‎fiindcă mi-am amintit ce m-a învățat.
‎Să nu permiți nimănui ‎să te judece după trecut.
‎Să le arăți viitorul pe care ți-l faci.
‎I-am purtat pică fiindcă a uitat el.
‎Cum adică?
‎Când am pierdut casa.
‎Când oamenii au zis ‎că nu fac afaceri cu rușii.
‎Când viitorul mai bun ‎întârzia să apară și…
‎Continuă!
‎Și a început să bea.
‎Tatăl puternic pe care-l știam ‎a devenit mic și slab…
‎furios și…
‎Violent?
‎Ce făceai
‎când devenea violent?
‎Citeam reviste.
‎Mă ascundeam în camera mea
‎cu Vogue, Vogue Deutsch, ‎Vanity Fair, Harper's Bazaar.
‎Voiam să învăț totul.
‎Ca să pot fi orice.
‎Fiindcă…
‎mai credeam încă în viitorul ăla mai bun.
‎Și aveam de gând să fac orice ‎ca să pot pleca departe de Eschweiler.
‎Departe de fetele din școală.
‎Departe…
‎de tatăl meu.
‎De ce-mi dai aia?
‎Anna, plângi.
‎Întreabă-l ce s-a întâmplat cu vila.
‎Spune că în parcul industrial ‎era o uzină chimică
‎care a ars în anii '80,
‎cred că Sanepidul a descoperit ‎că vila era contaminată,
‎așa că Vadim a trebuit s-o dărâme.
‎Anna a trăit într-o casă contaminată?
‎Iar Vadim chiar vindea frigidere.
‎Vila era condamnată.
‎A primit-o fiindcă nimeni n-o voia,
‎iar Anna era doar o elevă ciudată.
‎Scuze, ați zis cumva Anna?
‎Scuze că vă deranjez, ‎dar sunteți, cumva, americană?
‎Vorbeați despre Anna Sorokina?
‎Ați cunoscut-o?
‎Mai bine n-o știam.
‎Nemernica mi-a făcut viața ‎un iad în liceu.
‎O profesoară ne-a zis că era timidă.
‎Ce știu profesorii?
‎Era un pic timidă când s-a mutat aici.
‎Vorbea prost germana, ‎dar apoi a devenit obsedată de haine.
‎A început să se-mbrace cel mai bine.
‎A devenit poliția modei.
‎Clar. Asta e Anna noastră.
‎Mai purtați încă așa ceva?
‎- Prost! ‎- Prost!
‎Te jignea rău dacă nu-i plăcea ținuta ta,
‎adică în cazul meu, zilnic.
‎Și toată lumea râdea.
‎Pe bune, Clara? Tu erai cea mai rea!
‎- Țineai neapărat să te placă. ‎- Ba nu!
‎Domina oamenii. ‎Mai ales după ce am aflat de tatăl ei.
‎Ce e cu tatăl ei?
‎Lumea zicea că e un fel de gangster.
‎Și că a bătut părinții cuiva.
‎Ne temeam de el.
‎Și de Anna.
‎Da.
‎Vezi?
‎E ceva aici, ceva important.
‎- Nu? ‎- Da, posibil.
‎Posibil?
‎Am vorbit cu jumătate din localnici.
‎Și ce-am aflat? Bârfe, zvonuri…
‎Ai dreptate. Scuze.
‎Un singur interviu contează. Cu Vadim.
‎Dar Vadim nu va vorbi cu noi.
‎Îl convingem.
‎Deci, când ai plecat din Germania, ‎fugeai de ceva.
‎Fugeam către ceva.
‎Minunata lume din reviste.
‎Lumea aceea nu există.
‎Numai că există.
‎În Londra, Berlin, Paris, New York.
‎Cu nopțile lor de petreceri.
‎După două pahare de șampanie,
‎mă uitam la oamenii frumoși ‎din jurul meu și mă gândeam:
‎„Am reușit. Sunt aici.
‎În centrul lumii.”
‎Și apoi apare o persoană urâtă
‎sau cineva spune o chestie plictisitoare,
‎sau vine o melodie proastă
‎și iar nu mai ești nicăieri.
‎Așa că
‎bei al treilea, al patrulea pahar…
‎iei niște pastile și…
‎cauți unde e mai mare distracția.
‎Poate e în LA.
‎Sau poate e la Chateau Marmont.
‎Și te trezești aici.
‎Cea mai mare distracție.
‎Vadim?
‎Știu că dăm buzna…
‎Fără reporteri!
‎Nu sunt oareșicine. Eu am scris articolul. ‎O cunosc pe fiica ta.
‎E singură într-o celulă la Rikers.
‎Nu știu ce naiba ești, oligarh, gangster,
‎dar știu că ești tatăl ei, ‎că ar trebui să o ajuți.
‎Iar eu te pot ajuta s-o ajuți ‎dacă vorbești cu mine.
‎Mira, poți să…
‎Chiar e o persoană cumsecade,
‎e doar un pic stresată acum.
‎Tocmai a născut.
‎Nu știu dacă are importanță.
‎Vrea doar să vă pună câteva întrebări
‎despre fiica dvs. și…
‎Promit că apoi vă lăsăm în pace.
‎Bine.
‎Vorbim.
‎Zice că nu poate explica ce a făcut Anna.
‎Nu înțelege nici el.
‎Mereu a vrut mai mult.
‎Se uita mereu în reviste, ‎voia pantofi, hainele cele mai bune.
‎Multe fete se uită în reviste.
‎Dar nu comit fraude financiare.
‎A devenit necugetată.
‎La Moscova zicem:
‎„Decât să strângi bani pentru zile ‎ploioase, mai bine-ți iei Manolo Blahnik.
‎Dumnezeu nu dă ploaie ‎peste o fată încălțată așa.”
‎Vadim…
‎o să spun ceva cam delicat. Dar…
‎mulți oameni par să creadă
‎că ai bani ascunși undeva.
‎Inclusiv fiica ta.
‎Nu știu dacă e adevărat sau nu, dar…
‎circulă multe zvonuri aici, în oraș.
‎Mulți oameni cred ‎că ești un fel de oligarh.
‎Sau fațadă pentru spălare de bani.
‎Sau un…
‎gangster.
‎Tot ce a făcut a fost ‎să aibă grijă de familia lui.
‎Putem s-o cunoaștem?
‎Putem veni să-ți vedem casa?
‎Tu ai familie?
‎Tu n-ai familie, copii, ‎oameni la care ții? Le-ai face asta…
‎Să fiu sinceră, cel mai rău e ‎că mă comport exact ca el.
‎Beau ca să evit problemele.
‎Încerc să scap de el cumva, ‎și ajung să fiu ca el.
‎Ce întrebare urmează?
‎De fapt, asta e… tot.
‎Asta-i tot?
‎Îți aprob externarea.
‎Cred că ce s-a întâmplat ‎a fost un accident
‎și nu mai există riscul să-ți faci rău.
‎Dar…
‎îți recomand o clinică de tratament ‎pentru alcool și droguri.
‎Dezintoxicare?
‎Știu, cuvântul ăsta e stigmatizat,
‎dar ce-am făcut azi aici ‎a fost doar un început.
‎O discuție productivă ‎n-o să-ți schimbe viața, Anna.
‎Schimbarea care-ți trebuie,
‎cu intenție și scop, pentru nimeni alta ‎decât pentru tine însăți…
‎Asta cere timp.
‎Dar…
‎Dezintoxicare e…
‎Sună de prost gust.
‎Ai fi surprinsă.
‎Mai ales aici.
‎LA are unele ‎dintre cele mai confortabile clinici.
‎SUNT ÎN MALIBU, PANARAMELOR!
‎Sesiunea de grup e la 18:00,
‎așa că, până atunci vizitează locul ‎și acomodează-te ca la tine acasă.
‎Pentru păstrarea discreției, ‎nu permitem poze.
‎Mă rog, una n-are ce să strice.
‎Și mai e ceva.
‎Nu cred că v-am înregistrat ‎cu vreo formă de plată.
‎Acceptați viramente?
‎Vă vine să credeți?
‎Mișto piscină!
‎A zis s-o vizitez în LA, ‎de parcă am mai fi prietene.
‎De parcă nu mi-a furat 60 de mii.
‎- Nu se ocupă poliția? ‎- Degeaba.
‎Nu pot să cred că ea e la piscină acolo,
‎iar eu stau aici ‎și evit apelurile de la bancă.
‎Am auzit că, dacă-ți schimbi numele, ‎nu te mai pot obliga să plătești.
‎Ce? Calmează-te! Încerc să te ajut.
‎Tu poți fi calmă, ‎ție ți-a dat înapoi banii.
‎Și tu cum de ești așa de calmă?
‎N-o mai las pe Anna să-mi ia nimic.
‎Nici timp, nici vreun strop de atenție.
‎Aș vrea și eu zenul tău, ‎nu ești deloc furioasă.
‎Uite cum e cu furia.
‎Când ești furios, ești doar un personaj ‎în povestea altcuiva.
‎Dar, când renunți la furie, ‎îți recuperezi propria poveste.
‎Devii din nou propriul tău protagonist.
‎Să dea naiba! Ai văzut cum a făcut?
‎Parcă voia să-mi smulgă capul.
‎Cred că era doar jenat.
‎Un om atât de defensiv ‎sigur ascunde multe.
‎Reporterii i-au hărțuit familia.
‎- N-o lua… ‎- Ți-l imaginezi ca tată?
‎Mă gândesc că am înțeles greșit.
‎Și dacă Anna n-a devenit cine e
‎din cauza tatălui ei, ci în ciuda lui?
‎Dacă a fost peștele ei?
‎Ar explica de ce nu vorbește niciodată ‎despre trecutul ei.
‎Relația ei ciudată cu sexul.
‎Fixația pentru bărbați în vârstă.
‎Oz. Danny Rose, Alan Reed!
‎Vivian, cred că ce-am văzut noi ‎e un om foarte stresat.
‎Un om obosit cu viață grea.
‎N-o știi pe Anna ca mine.
‎Anna nu e rezultatul ‎unei vieți plictisitoare.
‎Te sun mai încolo!
‎Vivian!
‎New Yorkul e terminat.
‎Acum, cei mai buni absolvenți de artă ‎merg direct de la Yale în LA.
‎Așa că, da.
‎De-aceea vreau să-mi fac fundația aici.
‎Bine.
‎În fine, discutam ‎despre autocompătimire radicală.
‎Mă scuzați!
‎Rachel, în fine, m-ai sunat! Îmi lipsești.
‎Știi ceva? Și tu îmi lipsești.
‎Așa și trebuie.
‎Acum sunt în LA la summitul ‎Vanity Fair
‎și, Anna,
‎știu că ne-am cam răcit
‎în ultimul timp,
‎dar știu că ești un om bun
‎și că ai intenții bune.
‎Speram să ne vedem să luăm prânzul.
‎Să uităm ce-a fost. O luăm de la zero?
‎Doamne! Da, te rog!
‎Acum sunt într-un loc din Malibu.
‎Dacă-ți dau adresa, vii să mă iei?
‎Sigur. Pot să ajung imediat.
‎Bine, pa! Ne vedem!
‎- Scuze, m-am rătăcit. ‎- Mamă! Tată!
‎- Plec acum. ‎- Tată!
‎Tu ai scris despre fata noastră?
‎Mai bine intră.
‎Rostind zilnic afirmațiile voastre, ‎vă reamintiți propria valoare.
‎Veți vedea efectele pe termen lung.
‎Trebuie să plec. Iau prânzul cu cineva.
‎Mai merge lumea la Spago?
‎Anna, nu poți pleca când vrei. ‎Ești la dezintoxicare.
‎Doar nu e pușcărie!
‎TERENURI DE TENIS - CENTRU FITNESS ‎CENTRU DE MEDITAȚIE
‎Rachel, unde ești?
‎Sunt aici, ieși pe poartă. Sunt după colț.
‎Anna Sorokina?
‎Ce dracului? Mă văd cu o prietenă.
‎Rachel? Rachel!
‎Rachel!
‎În New York ai un mandat de arestare.
‎Poftim?
‎O s-o duc sus.
‎O bere?
‎Sigur.
‎Spune că regretă ‎că a țipat la tine în restaurant.
‎A fost mult stres cu voi primprejur.
‎Care noi?
‎Crezi că ești singura?
‎În fiecare zi. ‎Pe e-mail, la telefon, la ușă.
‎Anna Delvey! Delvey!
‎N-am auzit de numele ăsta!
‎Deci ea a inventat numele?
‎De unde credeți că l-a luat?
‎Nu. Nu facem asta.
‎Fără interviu.
‎Nu doar eu sunt motivul.
‎Dacă nu scriam eu, o făcea altcineva.
‎E fiica voastră. A făcut ceva rău, ‎și acum e faimoasă.
‎Ce legătură avem cu asta?
‎Asta încerc să aflu.
‎Îmi pare rău că am dat buzna, dar…
‎treaba e că am auzit zvonurile.
‎Zvonuri, da. Zvonuri, mereu.
‎De când ne-am mutat, „ruși fioroși”.
‎Ea vinde heroină în frigidere.
‎Au aur sovietic îngropat în curte.
‎Cine știe? Poate am ‎penisul lui Rasputin prin dulap.
‎Și acum, fiica mea e un geniu infractor.
‎Numai că asta e adevărat.
‎Și de undeva a învățat-o, nu?
‎Vreau doar să-mi dau seama de unde.
‎Ia loc!
‎Ești mamă?
‎De câteva luni.
‎E mai ușor ca tatăl ei sau eu ‎să fim văzuți ca monștri.
‎E mai ușor de crezut ‎că monștrii nasc monștri.
‎Fiindcă avem impresia că noi facem copiii.
‎Avem impresia că modelăm ‎și creăm felul în care devin.
‎Fiindcă avem grijă de ei, ‎îi iubim și-i îndrumăm.
‎Dar nu-i așa.
‎Nu noi îi facem.
‎Copiii nu „provin” de undeva. ‎Copiii „trec” prin ceva.
‎Deci ea a fost mereu așa.
‎Știi, uneori,
‎ai un copil ca Ivan al meu, ‎și sufletul lui e sufletul tău.
‎Și alteori ai o copilă care…
‎e o străină în casa ta.
‎Anna a fost o străină. Toată viața ei.
‎O străină nepăsătoare.
‎Dar…
‎Știți că a încercat să se sinucidă?
‎În California?
‎De ce cineva ca ea,
‎căreia nu-i pasă de nimeni, ‎atât de sigură de ea,
‎atât de lipsită de neîncredere în sine, ‎ar face un asemenea gest?
‎Am crezut că găsesc vreun indiciu aici.
‎Ceva întunecat din trecutul ei. ‎Am devenit obsedată.
‎Îți pasă de ea.
‎Se pricepe să-i facă pe oameni ‎să le pese de ea.
‎Dar, dacă noi am învățat ‎să ne desprindem, poți și tu.
‎V-ați desprins de ea, pur și simplu?
‎De propria fiică?
‎Nu.
‎A fost mereu departe de noi.
‎- Vivian? ‎- Nu dormi?
‎Ce ai pe tine?
‎E mult de povestit.
‎Știi,
‎îmi schimb biletul ‎și plec acasă mai devreme.
‎Și articolul cu continuarea?
‎O să am grijă să fii plătită, dar renunț.
‎Ce au spus părinții ei ‎nu trebuie să audă vreun copil.
‎- Îmi pare rău că te-am târât aici. ‎- Glumești?
‎Puteam fi la școală, ‎să transcriu benzi audio.
‎A fost mult mai plăcut.
‎- Intrăm? Nu-ți uita geanta. ‎- Hai!
‎Procuratura din Manhattan ‎e bucuroasă să anunțe
‎rechizitoriul Annei Sorokin.
‎Dra Sorokin e cunoscută ca Anna Delvey.
‎Dra Sorokin e pusă sub învinuire ‎de statul New York
‎pentru două acuzații ‎de furt calificat de gradul întâi,
‎trei acuzații de furt de gradul doi
‎și o acuzație de furt de gradul trei
‎și foloase necuvenite.
‎Orice ai face, nu vorbi de Mets.
‎Judecătorul e fan vechi Dodgers
‎și crede că ei sunt temporar în LA,
‎dar că se vor întoarce la Brooklyn.
‎Și că Mets sunt uzurpatori.
‎- Pricepi? ‎- Salut, Todd!
‎Anna?
‎Hei, e clienta mea!
‎Deci data viitoare când o vedem, ‎o să poarte salopetă.
‎Știam că o să pice, dar…
‎Ce căuta în LA, oricum?
‎Cred că era la dezintoxicare.
‎Dezintoxicare?
‎De unde știi?
‎Bine, ascultați! Nu voiam să spun, dar…
‎Eram la telefon cu ea ‎când a fost arestată.
‎Serios?
‎Ce coincidență!
‎A fost ireal.
‎A fost oribil.
‎Sper că se poartă frumos cu ea.
‎Vă puteți imagina?
‎Anna la pușcărie?
‎Pariez că tu poți.
‎Doamne! Îmi plac tatuajele tale. ‎Sunt așa de simpatice!
‎Ne-a fost dor de tine!
‎Îmi explodează sânii.
‎Ai primit asta prin poștă.
‎Ce naiba…
‎DL VADIM SOROKIN - GERMANIA
‎DRA VIVIAN KENT - BROOKLYN, SUA
‎Ia stai așa!
‎Dragă Vivian, scuze dacă biletul ‎nu e perfect, folosesc Google Translate.
‎Soția m-ar ucide dacă ar ști ‎că-ți trimit asta,
‎dar, ca și tine, mă tot întreb ‎de ce a încercat fiica mea să-și facă rău.
‎Spitalul ne-a trimis hârtiile astea.
‎Nu găsesc vreun răspuns în ele.
‎Poate tu găsești. Vadim.
‎CEDARS-SINAI ‎EVALUARE PSIHIATRICĂ INIȚIALĂ
‎FIȘĂ DE INTERNARE ‎MOTIV - TENTATIVĂ DE SINUCIDERE
‎- Sper c-ai venit să-ți ceri scuze. ‎- Taci!
‎Pentru toți ceilalți, ‎tatăl tău era un milionar
‎care urma să-ți dea bani.
‎Pentru acest doctor, ‎era un bețiv de care trebuia să scapi.
‎Nu e povestea Annei Delvey.
‎N-ai încercat să te sinucizi.
‎Bună ziua, mai vreau vin rosé.
‎Puteți trimite pe cineva în 20 de minute?
‎În caz că nu răspund, ‎să știe că ușa e deschisă.
‎A fost o altă schemă.
‎I-ai păcălit la New York,
‎te-ai dus în LA și i-ai păcălit și acolo.
‎Te-am lăsat să mă păcălești.
‎N-am zis că am încercat să mă sinucid.
‎Oamenilor le plac poveștile triste.
‎Toți vor să te ajute.
‎Apoi m-am întrebat: ‎„De ce s-a chinuit atât?”
‎Se putea ascunde oriunde.
‎Dar s-a dus la dezintoxicare ‎prin înșelăciune.
‎Apoi m-am uitat la politica de vize ‎în SUA. A ta expira.
‎Dar, la spitalizare și dezintoxicare, ‎nu se pune.
‎Trăgeai de timp.
‎Ce faci?
‎Termină!
‎De ce? Nu asta vrei?
‎Ai rezolvat cazul. Ești o adevărată ‎jurnalistă de investigații.
‎De unde ai luat fișele?
‎De la tatăl tău.
‎Tatăl meu?
‎Da.
‎L-am cunoscut. Și nu e o marionetă.
‎Sau o fantezie. Sau un monstru.
‎E un tată care ține la tine.
‎Atunci unde e?
‎De ce nu e lângă mine?
‎Ai dat multor oameni motive ‎să renunțe la Anna Delvey.
‎Dar, Anna,
‎eu sunt încă lângă tine.
‎Încă îmi pasă de tine.
‎Și vin să-ți zic ‎că nu mai ai de ce să continui așa.
‎Poți face ceva nou.
‎Ucide-o pe Anna Delvey!
‎Ce vrei să spui?
‎Termină cu escrocheriile.
‎Termină cu prefăcătoria.
‎Recunoaște. Spune că-ți pare rău.
‎Cere o înțelegere. Du-te în Germania.
‎Stai cu familia ta. Fii iar Anna Sorokina.
‎Cum? Să recunosc că sunt infractoare?
‎Nu asta e povestea mea.
‎Atunci, care e povestea ta, Anna?
‎Tu ești jurnalistă.
‎Tu trebuie să descoperi asta, singură.
‎Altfel, va trebui să vezi ‎ce se-ntâmplă odată cu ceilalți.
‎Să mergem!
‎Subtitrarea: Mirela Matei