Сталося непорозуміння.
Ця жінка сім років не давала мені платні.
-Їй не можна вірити. -Я не суддя, дорогенька.
Ви могли б передати повідомлення?
Алфі Берроу. Він працює на нову леді Пенвуд у Пенвуд-хаусі.
Вашому товаришу, чи хто б там за вас не заступився,
навряд чи повірять,
а крім того, якщо ця леді якось до цього причетна,
вона занапастить усіх,
хто за вас заступиться.
Я можу викликати сюди кого захочете,
але цій людині буде непереливки.
Ні, ви маєте рацію.
Накрийтеся ковдрою.
Якщо вас засудять,
то увʼязнять довічно,
якщо пощастить.
БРІДЖЕРТОНИ
Любі дворяни й дворянки,
Її Величність Королева вшановує вас гостинним запрошенням
на подію сезону.
Як і всі бали, влаштовані вашою королевою, цей вечір буде
найграндіознішим у році.
Повний видовищ, розкошів, потіх і такого іншого.
Присутність — бажана. Стиль — обовʼязковий.
Відсутність без причини буде взято до уваги.
Хоч якась втіха в цьому сезоні.
Ми в жалобі,
а отже нас не чекатимуть на балі королеви.
-Вибач, я лиш намагалася… -Звісно. Це полегшення.
Ми з Джоном обожнювали уникати різні події.
Ах, так.
Зверніть увагу, що цю подію присвячено леді Аґаті Денбері.
Вона вирішила покинути Лондон і вирушити…
деінде.
А леді Денбері не образливо?
Цей пасаж такий дрібний,
що я ледь бачу слова.
Після відходу Віслдаун антипатія королеви
могла зміститися на іншу жертву.
Ти щось знаєш, Рей?
Про леді Денбері й королеву?
Не знаю нічого такого.
Ні.
Ну звісно.
Рей — гарна економка. Те, що ти сумуєш за Варлі…
За Варлі?
Що тебе підштовхнуло на таку дивну думку?
Я й не згадую про неї.
Я думав про звільнення щоранку
аж до сьогодні.
Леді-вдова була доволі любʼязною вранці.
Це тому, що вчора арештували ту її колишню служницю,
а в цю саму мить,
за цими дверима, лорд Стоттер може от-от зробити пропозицію міс Лі.
Так!
Отже, моя наречена.
Скоро побачимося, а якщо пощастить, щодня після цього.
Це буде шлюб сезону!
-Яка обручка! -Поздор…
Починай міркувати, що вдягнеш на бал королеви.
Де ще краще оголосити про заручини?
Куди ти йдеш, мамо?
До вʼязниці, звичайно.
Ти не знаєш? Чула, ти дуже допомогла мамі спіймати Софі.
Розамунд!
Ти наказала арештувати Софі?
Злодії не повинні уникати кари.
Софі — не злодійка. Вона завжди була доброю до нас.
Не хочу чути більше ані слова.
Я скоро повернусь.
Молодчинка, Розамунд.
Ти мене не привітаєш?
Мої вітання, сестро.
-Де-де вона? -Це я винна.
Я думала, вона злодійка, і допомогла леді Пенвуд її знайти.
Та зі слів міс Позі я зрозуміла, що дуже помилялася.
Ця Софі працювала тут під орудою леді-вдови.
Але в неї є якась рідня?
Прошу, більше ні слова.
Я знаю, кому сказати.
Це що, автоматичні рожна?
Ці двоє мають до тебе дуже термінову розмову.
Може, оглянеш колекцію стрічок Гіацинти?
-Вона недавно поповнилась. -Там нічого цікавого.
Я, мабуть, поїду в Ітон пізніше, щоб побути з тобою.
Ні, прошу, не роби цього.
Я дуже вдячна вам усім за підтримку й увагу, але…
Гадаю, ваша сестра хоче, щоб ми поводилися нормально,
хоча б якийсь час.
Так. Дякую.
Може, поговоримо про когось іншого.
-Як ти, мамо? -Як твій друг, лорд Андерсон?
Лорд Андерсон… ну, він…
Мамо, треба поговорити про Софі.
Вибачте, що перебив.
Франческо…
Цікава чи ні, але покажи свою колекцію стрічок. Ходімо.
Ти теж, Ґреґорі.
Ти її запитав?
-Запитав що? -Кого?
-Ні, я не встиг її знайти. -А знаєш, де вона зараз?
-Вибачте… -Про кого мова?
Софі. Вона попливла в Америку.
Я хотів її знайти. Але два кораблі відчалювали водночас.
Ти гнався за Софі до причалу?
-Нащо? -Твій брат закоханий у твою служницю.
Вона поїхала посеред ночі, не попрощавшись.
-Мем… -Чекай.
-Що? -Не пиши про це.
-Я вже не Віслдаун. -Я не можу її втратити.
Як можна замовити корабель?
Може, ще не пізно.
-Все буде добре. -Тихо.
Помовчте хвилинку!
Будь ласка.
Гейзел хоче вам щось сказати.
Вибачте, що перебиваю,
але в мене є гарна і погана новина.
Гарна новина — м-ру Бріджертону не знадобиться човен.
До вас прийшов дехто.
Вітаю, Софі.
Як грубо.
Подякуй, що леді взагалі прийшла в таке непідхоже місце.
Тим паче, що я прийшла тобі допомогти.
-Допомогти? -Так. Я хочу бути великодушною.
Ти можеш уникнути суду,
публічного приниження
і шкоди для дому Бріджертонів, які тебе прихистили.
Як?
Зізнайся.
І все.
Було б набагато простіше,
якби ти зізналася, що видавала себе за іншу і вкрала в мене.
-Це неправда. -Правда.
Це ви вкрали все в мене.
І я не зізнаватимусь, щоб полегшити вам життя.
Ти завжди робила неправильний вибір.
Принаймні зараз
ти отримаєш по заслугах.
Варто! Я тут закінчила.
Це для тебе погано скінчиться.
Без свідків, які б говорили від вашого імені,
і на основі свідчень леді-вдови Пенвуд під присягою…
Сер, прошу…
Міс Бек, нагадую, що вам не дозволено говорити.
Наразі я не маю іншого вибору, крім як засудити вас…
Сер! Прошу негайно відпустити цю жінку.
-Що це означає? -Хто ви, сер?
Бенедикт Бріджертон, син покійного Едмунда Бріджертона
і брат віконта Ентоні Бріджертона.
І брат герцога Гастінґса.
Містер Бріджертон — другий син. А її звинувачують у крадіжці в графині.
Паплюжите мою честь через пару брошок?
Вони, певне, були дуже цінні.
Сер, міс Бек працює в мене багато місяців, і ми ручаємось
за її характер. Ці звинувачення — необґрунтовані.
-Ще й як обґрунтовані. -Ви маєте докази?
Будь ласка, закликаю вас поводитися пристойно,
гідно і відповідно до своїх титулів.
Леді Пенвуд,
якщо б ця родина погодилась заплатити за ваші брошки,
чи відмовилися б ви від своїх звинувачень?
Ми охоче заплатимо.
Цього буде недостатньо,
бо її також звинувачено у видаванні себе за леді,
леді в срібній сукні на балі-маскараді
у леді-вдови Бріджертон.
-Я добʼюся правосуддя! -Нам треба підготувати захист.
Який ще захист, якщо вона спокусила м-ра Бріджертона і затуманила йому голову?
Нічого подібного.
-Як ви смієте натякати, що мій син… -Порядок! Порядок у залі!
Судде Бертон, ми надамо міс Бек адвоката.
А доти, чи не були б ви такі добрі виручити мене?
Вона — моя покоївка, і я не впораюся без її послуг.
Мушу благати вас про допомогу.
Відпустите її під мою опіку, поки все не налагодиться?
Ми будемо дуже вдячні, якщо ви виручите мою бідну матір.
Я відпущу міс Бек під заставу, за умови, що вона залишиться в домі Бріджертонів,
а ви гарантуєте, що вона не покине його територію.
Але моя вам порада:
поговоріть одне з одним.
Якщо ви не досягнете угоди між собою,
ми зустрінемося за тиждень знову і вирішимо долю міс Бек.
Жодної угоди не буде.
-Вона сяде за ґрати. -Це ми ще побачимо.
Що скаже королева на те, що ви переховуєте злочинницю,
яка ще й забула про своє місце і спокусила вашого сина?
Думаєте, вона не прожене вас із суспільства?
Перевіримо?
Не знаю, як вам дякувати. Я вдячна, але не варто було клопотатися.
Слухати не хочу. Чому ти не послала по нас?
Констебль не дозволяв?
Ні, я думала, що остаточно вас відштовхнула.
Я втекла вночі, бо не хотіла вас обтяжувати.
Добре, що нас попередили.
Про тебе дбає багато людей, Софі. Сподіваюсь, ти це розумієш.
Але це ще не кінець. Якщо леді-вдова Пенвуд
не виграє в суді, то спробує зробити це публічно.
І якщо королева дізнається про ваш… звʼязок,
скандал може бути таким,
що навіть виїзд за місто не помʼякшить впливу
на перспективи молодших сестер і брата. Легкого рішення нема.
Я рада, що ти в безпеці з нами, Софі.
Вітаємо вдома.
Твоя кімната готова, але дай нам знати,
якщо ми про щось забули.
Не розумію. Моя кімната нагорі, у крилі прислуги.
Уже ні.
Леді Бріджертон повідомила, що ти — наша гостя,
поки всі не забудуть про суд.
Або поки ти й м-р Бріджертон не узаконите свої стосунки.
-Чому ти мовчала? -Немає ніяких стосунків, Гейзел.
Хоч леді Бріджертон ясно висловилася, що її сину зась переходити коридор
до твоєї кімнати за жодних обставин, а тобі — до нього.
-Звісно. -Я все бачу.
Ходімо, Гейзел.
Ти давно знаєш?
Я знайшов твоє кольє вчора у своїй спальні.
Леді в срібному мала на собі такий самий кулон.
Я не хотіла тобі брехати. Просто…
Не могла думати, як ти розчаруєшся,
якщо дізнаєшся, що жінка, яку ти шукав —
не якась чарівна юна леді, а…
я.
Розчарування — це останнє, що я відчуваю.
Я так довго почувався самотньо в переповнених залах.
Я закохався в тебе на маскараді, бо…
ти бачила мене.
Яким я є.
Яким би я був чоловіком, якби бачив у тобі лише леді в срібному?
І все ж,
весь цей час
ти не вірила, що я готовий до правди.
Може, твоя любов до мене — це не те, що я думаю.
Бенедикте…
Вибачте, місіс Вілсон наказала
стежити за вами, щоб ніхто не заходив у чужі покої.
Піду подрімаю.
Сподіваюся, Софі принаймні не сяде за ґрати.
Не хочу обтяжувати тебе так близько до відʼїзду,
але в ідеальному світі,
якби королева схвалила їхній союз, це б уберегло нас від скандалу.
Фантастична історія.
Покоївка і джентльмен — закохані.
Мабуть, надто фантастична для Її Величності.
Королева багато поставила на те, що Бенедикт одружиться цього сезону.
Це малоймовірно, але я з радістю спробую.
А ще я гадаю, що її батько — дворянин.
Але хіба це нам якось допоможе?
Ні, якщо мати була служницею.
Навіть якби Софі не була покоївкою,
знать ніколи б не прийняла союз джентльмена і позашлюбної доньки.
Боюся, найкращий можливий для них варіант —
нишком вислизнути разом за місто.
Я можу ще не їхати.
Лишитися, переконатися, що якщо вибухне скандал, я зможу його…
Аґато, ні.
Настав твій час.
Я ціную твою допомогу з королевою, але ні.
Ні, ти мусиш їхати.
Вайолет Бріджертон…
Я сумуватиму за тобою.
А я — за тобою.
Дуже сильно.
Вам допомогти, міс Бек?
Просто Софі, Джоне.
До мене ніхто не приходив?
Ні, не думаю.
Ти сьогодні гарний, Джоне.
Ти це серйозно?
Аякже.
Бо я не був певен, чи тебе цікавлю.
Про тебе різне говорять.
Це було до зустрічі з тобою.
Я подумала, можливо…
Я теж ламав голову, як до тебе прослизнути.
Я розлютилась, що ти мене не впізнав.
Знаю.
Вибач.
Я розлютилася спочатку.
Але зрозуміла, що це пусте, Бенедикте.
Ти оповив мене такою любовʼю,
якої я не відчувала вже давно.
І моя нездатність у неї повірити…
Я вірила, що крім тебе мене безсумнівно любив лише батько.
Він був шостим графом Пенвудським.
Річард Ґан.
Він обіцяв, що завжди дбатиме про мене, і я йому вірила.
Вірила в його любов.
Але після його смерті стало ясно, що я помилялася в обох випадках.
Це через нього ти стала покоївкою?
Він не лишив мені нічого в заповіті.
Арамінта чітко мені сказала.
А ти бачила цей заповіт?
Ні, не хотіла ще більше розчаровуватися.
Софі.
Ця жінка явно тебе ненавидить.
З першої ж нашої зустрічі.
Тоді чому ти повірила їй про свого батька?
Я…
Я не знаю.
Просто їй повірила.
Повірила, що батько може забути про мене.
Повірила, що любов, яку я відчувала, була вигадкою.
Повірила, що не повинна очікувати від тебе уваги, кохання чи відданості.
Софі.
Звичайно, я тебе кохаю.
Тепер ти мені віриш?
Не варто було просити тебе стати моєю коханкою.
Мені дуже шкода.
Я повернувся сюди не просто так,
а щоб поставити тобі єдине правильне питання.
Не треба.
Не зараз.
Рідні мене підтримали, Софі.
Над нами нависає суд, репутація твоєї родини під загрозою.
Зачекаймо.
Я кохаю тебе.
Кохаю, Бенедикте.
Приєднаєшся?
Ми поки не можемо ризикувати.
Тоді не будемо.
Розвернися.
Ти вже не мусиш це робити.
Міс Бріджертон, ви ж не гніваєтесь?
Та я просто не тямлю себе від люті.
Найцікавіше, що сталося вдома, було просто в мене під носом,
а я геть нічого не бачила.
Добре, бо я б хотіла попросити у вас про дещо.
Допоможіть мені
пробратися в Пенвуд-хаус.
Я така рада, що ти навідалась.
Трохи здивована,
але дуже рада.
Я тільки за, щоб відпустити минуле.
Так, я теж.
Що ж, нам є багато чого обговорити,
це займе не одну хвилину.
Слухаю уважно.
Я чула, що ти перефарбувала все
в рожевий,
і хотіла сказати, що виглядає чудово. Це так…
схоже на тебе.
Алфі!
-Що ти тут робиш? -Заповіт мого батька. Він…
Має бути в кабінеті. Арамінта хоче мене посадити.
Маю дізнатися, що там, поки їй не вийшло.
Сядь, бо протопчеш у килимі стежку.
Пробач.
Леді Денбері не була оптимістичною,
але я впевнена, що все вдасться.
Ми знайдемо спосіб. Як завжди.
Отже, це Софі була леді в срібному.
Що ж, донька графа Пенвудського заслуговувала піти на бал
рано чи пізно.
Якщо ми це переживемо, що буде, як я не витримаю?
Довіку жити за містом.
-Бути чоловіком. -Сумніваєшся в почуттях до Софі?
Ні, в собі.
Чому, Бенедикте?
Хіба я не розчаровую тебе ціле життя?
Мої діти мене ніколи не розчаровують.
Ну, либонь, я бувала з тобою суворою,
але на це є причина.
У дитинстві я була багато в чому дуже схожою на тебе.
Ти про що?
Дітям легше уявити привида в темному коридорі,
ніж свою матір в юності.
Чесно кажучи, я вже й сама забула, якою була ця дівчинка.
І якою вона була?
Імпульсивною,
запальною,
дикою, безтурботною,
палко бажала відчути все, що може запропонувати життя,
і постійно робити протилежне до того, чого хотіли її батьки.
Ентоні — копія твого батька.
Але ти — мій син,
до останньої волосинки.
І що з нею сталося?
Я закохалася.
Кохання приглушило моє бунтарство,
але я вже його не потребувала. Я була щаслива.
У мене із Софі те саме.
Тоді це кохання дозволить тобі зробити все, що забажаєш.
Сподіваюся, ти не залишила цю дику, безтурботну дівчинку в минулому.
Вона була чудовою сама по собі.
Так.
Він мусить бути тут.
Лілі казала, що бачила тебе. Я мала переконатися.
-Ірмо. -Де ключ від цієї скриньки?
Ми шукаємо заповіт її батька.
Я бачила, як він відмикав її
ключем із цієї шухляди.
Яким з них?
Цього я вже не знаю.
Цей відтінок рожевого буде і в заміському маєтку?
Елоїзо, мені важко повірити, що ти прийшла сюди,
щоб похвалити мій смак у барвах.
Чому? Хіба юна леді не може просто хотіти обговорити рожеву барву?
Я знаю, чому ти тут.
Ти нарешті піддалася манії.
Шлюбній манії.
Очевидно, що ти нарешті уявляєш, як воно —
мати чоловіка.
І хочеш знати, як це.
Так.
Мене просто накрило
це шаленство.
Важко було минулого сезону,
коли ми не мали спільної мрії на майбутнє.
Але я розумію твої погляди.
Що шлюб краде незалежність і свободу.
Мері Волстонкрафт тощо.
Ти читала Мері Волстонкрафт?
Торік тобі рот про неї не закривався.
Та й що ще мені було робити у Валлії?
У неї є гарні ідеї.
Але правда в тому, що вона недостатньо цінує кохання.
Воно має силу змінити життя, Елоїзо.
Так.
Я починаю це розуміти.
Молодчина.
Це він.
«Річард Ґан, шостий граф Пенвудський».
Він заповідає Арамінті додаткові 4 000 фунтів щорічно на моє утримання.
О боже.
Тому вона тебе й тримала. Наживалася на тобі.
Софі.
Що там?
Бачу, шлюб дуже пішов тобі на користь.
Як мінімум, тепер у мене є вітальня моєї мрії.
Куди краща, ніж у домі Кауперів, правда?
Той дім був тобі чужим.
Як і твої батьки.
Я хочу вибачитися.
Коли тебе ледь не віддали за чоловіка
втричі старшого за тебе торік…
я була занадто
егоїстична, щоб зрозуміти, як це було складно
і наскільки для тебе важив успіх на шлюбному ринку.
Дякую.
І все добре.
Усе склалося так, як слід.
Атож.
Насамкінець,
брошки для взуття виявилися фальшивкою.
Це такі нині пішли плітки?
Мені байдуже на якісь брошки.
Чи покоївок.
Що б я не думала про леді-вдову Пенвуд,
якщо суддя вважає за потрібне обвинуватити дівчину, то нехай.
Леді-вдова
також хоче донести Вашій Величності,
що ця покоївка спокусила джентльмена.
Бенедикта Бріджертона.
Найзавиднішого кавалера сезону
спокусила покоївка?
Це правда?
Ні, це неправда.
Їй не треба було його спокушати,
бо він її кохає.
Всупереч усякому здоровому глузду й очікуванням,
між ними виник звʼязок.
Вона врятувала йому життя на селі,
і він закохався, поки вона його виходжувала.
Чоловік, про якого казали, що він ніколи не одружиться,
зворушився простою витонченістю і красою
дівчини скоромного походження.
Ваша Величносте, ви весь час мали рацію.
Бенедикт Бріджертон таки готовий до шлюбу.
Прикро.
Я мала рацію, коли закладалася.
Але все одно програю.
Ваша Величносте.
Не може ж Бенедикт Бріджертон одружитися з покоївкою?
Я мала надію, що ми ще зведемо разом якусь чудову пару, леді Денбері.
Шкода, що ми закінчимо на програші.
Брімслі, як там іде організація балу?
Пречудово, Ваша Величносте.
Чекай! Не біжи так!
Спіймав!
Що ти чув про Бенедикта Бріджертона?
Ви цього сезону часто бували разом.
А ти що чула?
Ти щось знаєш. І приховуєш від мене.
Якщо ти така впевнена,
тоді ти теж щось приховуєш від мене.
Є одна дівчина з низів, і він знає, що не може з нею бути.
Це покоївка Бріджертонів. Я їх підслухала.
Вони закохані,
а леді-вдова Пенвуд хоче посадити її у вʼязницю.
Цього ранку я чотири години допомагала королеві вибрати квіти на бал.
Вчора ми дискутували, чи не варто голити шпіців, щоб вони нагадували левів.
-А позавчора… -Алісо.
Можемо виїхати за місто, якщо ти не щаслива.
Ні, не можемо.
Від королеви не можна просто взяти й піти.
Та я й не хочу. Але хочу робити щось значуще, Вілле.
Леді Денбері перекроїла суспільство.
А я — займаюся декором.
І то — не зовсім. Лише кажу так або ні, поки все роблять слуги.
Це життя звалилося на нас, як сніг на голову.
І воно чудове.
Ми нарешті добре влаштувалися,
але я хочу, щоб іншим теж було добре.
Якщо я втручуся, щоб допомогти цій покоївці,
то або нарешті заслужу на довіру королеви,
або занапащу нашу сімʼю.
І все одно я хочу це зробити.
Тоді я тебе повністю підтримую.
Минуло не так багато часу, Бенедикте.
-Місіс Мондріч. -Вітаю.
Алісо, зараз не найкращий час.
Так, я знаю. Леді Денбері не мала успіху з королевою.
Але я маю ідею щодо іншого підходу.
Ми з матірʼю хвилювалися за тебе.
Вибач.
Міс Бріджертон мусила лишитися на чай.
Як усе пройшло?
Я бачила заповіт.
І що там було?
Батько…
дотримав слова.
Позі, Розамунд, я.
Він залишив нам однакові частки посагу.
Він любив мене.
Звісно ж, любив.
Як тебе не любити?
Ти не сядеш у вʼязницю.
Леді-вдова Пенвуд вкрала твій посаг. Отже, вона брехуха і злодійка.
Якщо вона його не розтратила, то в мене є посаг.
Але я все одно не підхожа пара для джентльмена.
Мені байдуже на гроші.
І байдуже, підхожа ти чи ні.
До нас завітала місіс Мондріч.
Вона — одна з фрейлін королеви.
У неї є план.
Який?
Треба буде знайти тобі сукню,
бо завтра ти йдеш на бал королеви.
Це гра для двох.
Вибач.
Я через свою родину.
Назріває скандал.
Скандал?
Ану розказуй.
Бенедикт, мій брат,
закохався в покоївку.
Ми з родиною їх підтримуємо.
Але всі інші дворяни точно будуть проти, якщо дізнаються.
Та це дрібниці, зізнаюся, порівняно з…
Мусила проковтнути язика саме зараз?
Я просто здивована.
Ваша родина вміє дивувати.
Я зрозумію, якщо ти захочеш відмежуватися від нас, від мене.
Ні. Я мала на увазі, дивувати приємно.
Кохання не завжди виглядає так, як ми того очікуємо.
Не мені судити щастя інших.
Я рада чути це від тебе.
Я сподівалася, якщо тебе не турбує моє товариство,
що ти залишишся в Лондоні, поки не знайдуть нового спадкоємця.
-Я ж тут. -Знаю.
Але я, мабуть, відчуваю…
тривожність, що ти знову поїдеш,
бо ти рідко сидиш на одному місці.
Ти — єдина людина, яка мене розуміє.
Якщо хочеш, я залишуся.
Я була б дуже вдячна.
Ти мені дуже близька, Мікаело.
Ти мені теж.
Глянь, що одна покоївка притримала для мене.
Трохи потріпане, але від цього особливіше.
Не варто було морочитися.
Досі не хочеш дебютувати, я так розумію.
Мушу сказати, що, на мою думку, це було б помилкою.
Ти ж не серйозно.
Після насмішок з моїх уроків.
На свій захист скажу, що вони були дуже смішні.
Думала, ти будеш у захваті.
Не старітимеш тепер сама.
Разом будемо старими дівами.
Звучить пречудово, але я знаю, що насправді ти хочеш не цього.
Боятися — нормально.
Те, що сталося з Джоном, просто жахливо.
Я теж налякана більше, ніж визнаю.
Дещо контролювати не можна.
Але ми можемо підтримувати одна одну
і не давати страху
забирати в себе щось справді особливе.
-То тепер ти прихильниця шлюбу? -Це надто сильно сказано.
Але після сезону поряд з тобою
я зрозуміла, що інколи
шлюб має свої переваги.
Товариство,
сімʼя,
чільне місце на рауті.
А крім того, якби не шлюб матері й батька,
ми б не мали одне одного.
Чого тільки це варте.
Ну, більшість часу.
Є щось слушне у твоїх словах.
Проте, якщо я вже мушу колись знайти правильного чоловіка,
то спершу б хотіла ліпше пізнати себе.
Відмінний план.
Без вас сезон буде не таким, леді Денбері.
Я впевнена, що ви знайдете спосіб розважитися.
Вас дуже бракуватиме,
особливо королеві.
Що ж,
за нас.
Сьогодні наш вечір, Розамунд.
Ходім до лорда Стоттера,
а далі поговоримо з королевою і залагодимо питання з Софі.
Я зможу.
А ми точно зможемо? Хіба не краще спершу зустрітися із суддею?
Вдова може піти до королеви вже сьогодні.
Місіс Мондріч усе організує.
Тримайся близько, і ми прослизнемо з тобою.
Сподіваюся, востаннє.
Ваше імʼя?
Вайолет Бріджертон.
Леді-вдова Бріджертон.
Так, плюс три.
Так, щось таке. Маю стільки дітей.
Бріджертони, ходімо зі мною.
Чекайте, а нам тепер що робити?
Дивно хоч раз бути не в центрі скандалу.
Тоді насолоджуймося.
Потанцюєш зі мною?
Міс Позі.
Міс Бріджертон.
О, ні. Я…
Раптом що, я не причетна до…
Я так і припускала.
Просто привіталася.
Хоча, може, не варто. Ваша мати може бути проти.
Не дозволяйте їй собі диктувати.
Одна моя подруга має матір, схожу на вашу,
і зараз вона дуже добре влаштувалася.
Справді?
Вами зацікавився лорд Барнабі.
Він часом запрошує мене на танець,
але цього сезону мати зосередила зусилля на моїй сестрі.
Не слід дозволяти їй диктувати мої почуття.
Лорд Барнабі — чудовий кавалер.
А ваші мати й сестра зайняті.
Вперед.
Добре.
Міс Позі,
приймете нарешті мою пропозицію потанцювати?
Леді Пенвуд,
вас викликають.
Мене викликає королева?
Це було легше, ніж я думала.
Ходімо, Позі.
Негайно.
Даруйте.
Що це означає?
Королева не приєднається?
Гадаю, ви будете раді, що вона зараз деінде.
Софі?
А вона тут що робить?
Сім років.
Сім довгих років я служила вам у власному домі.
Я спитала тоді, чому ви так довго мене утримували,
і тепер я знаю, що це не з доброго серця,
а лиш тому, що мій батько заповів стипендію
за кожен рік зі мною вдома.
Але я не мала стати покоївкою.
-Звідки знаєш? -Із заповіту.
А ще я бачила, що батько лишив мені посаг.
-Мамо. -Тихо, Позі.
Три рівні частини.
Одна для Розамунд, одна для Позі і одна для мене.
Але припускаю, ви пообіцяли лорду Стоттеру
вдвічі більше, ніж заповідалося Позі.
Через привласнення моєї частки.
Це просто абсурд.
Як ти смієш звинувачувати в такому матір?
Вісімнадцять тисяч фунтів.
А в тебе?
Ти подумала, що моїх краси й шарму не досить, щоб знайти пару?
Що мені треба тридцять шість тисяч.
Це не має значення. Вона вкрала в мене.
Це я вкрала брошки.
Річ не в брошках.
Гроші на твій посаг були нашими.
Мали бути нашими, але ти вкрала їх.
Ти вкрала його в нас.
Мої дівчата потребували батька, його любові.
Я потребувала його любові.
Але натомість там була ти.
Арамінто, він і вас любив.
Я це бачила, а ще вас люблять ваші доньки.
Обидві. Не сприймайте це як належне.
Від цього нікому не легше.
Річард був хорошим.
Але він витав у хмарах.
Він навʼязав мені свою найбільшу помилку,
і це я переховувала позашлюбну дитину зі всіма наслідками.
Я лише захищала своїх дівчат.
Мамо, Софі нам ніколи не загрожувала.
І я втомилася говорити про неї.
А ще ж є те, що ти вдавала дворянку.
Думаю, це ми можемо владнати самі, бо ви скоїли куди більший злочин.
Привласнили посаг,
зневажили заповіт і майно покійного графа.
Я не сяду у вʼязницю.
Якщо занапастите мене, я занапащу її.
І навпаки.
Все просто.
Домовимося, що всі події мали більш взаємовигідний характер.
Прегарний вечір.
Так.
-Ваша Величносте. -Місіс Мондріч. З вами все гаразд?
Я дещо для вас приготувала.
Кохана покоївка Бенедикта Бріджертона — тут.
Як це — тут?
Я зробила це,
щоб ви побачили почуття між ними.
Бо якщо ви подивитеся на них, то побачите їхнє кохання.
Ні, місіс Мондріч. Виведіть її звідси.
-Ваша Величносте. -Ваша Величносте.
Не виведу.
Колись
у палаці жили королівські особи, які хотіли позбутися вас.
Та ви лишились.
І тепер на цьому троні сидить найефектніша жінка
за дуже довгий час.
Ви — покровителька музики, мистецтва.
У ваших садах гуляють зебри, а ви обожнюєте плітки.
У вас багато інтересів,
але ви втрачаєте найбільшу частку розваг у світі,
коли ігноруєте нижчі класи, бо, з усією повагою, леді Денбері,
не кожна покоївка скромна, витончена чи проста.
Бенедикт Бріджертон закоханий у жінку,
якій вдалося змусити його кинути своє гультяйство.
Така жінка точно сповнена жвавості й снаги.
Вона така нестримна, що до неї в тюрму спустилася графиня,
бо просто одержима цією жінкою.
Ваша Величносте, ви пропускаєте всі хороші плітки.
-Я цього не зроблю. -Зробите.
І поїдете в заміський маєток до кінця сезону.
Що ж, містере Бріджертон,
мені кажуть, ви закохалися.
Так, Ваша Величносте.
Дозвольте представити міс Софі Ґан.
Ґан?
Як у покійного лорда Пенвуда?
Це дочка його кузена.
Ви саме казали, які вони схожі, чи не так, леді Пенвуд?
Так.
Вона весь час жила за містом і тільки-но приїхала сюди.
-Ви ж казали… -Помилилася, Ваша Величносте.
Ви говорите?
Так, Ваша Величносте.
Правда — те, що кажуть?
Що покійний граф був вам родичем?
Можу з певністю сказати, Ваша Величносте,
що за народженням і освітою я — дочка дому Пенвудів.
З вас вийшов би чудовий діамант.
Що ж, добре.
А чи було щось цікаве, повʼязане з брошками для взуття?
Ні, Ваша Величносте. Гадаю, що ні.
А я гадаю, що було.
Але так тримати.
Отже, ми — кузини.
Ми — сестри.
Думаю, юна Вайолет була б сьогодні тобою вражена.
Думаю, так.
-Ви добряче ризикнули. -Так, Ваша Величносте.
Вам пощастило, що я погодилася.
Так, Ваша Величносте.
Біжіть собі.
-Я не піддамся на ваші маніпуляції. -Жодних маніпуляцій.
Чули?
Схоже, лорда Стоттера вже не влаштовує новий посаг міс Лі.
Лорде Стоттере, благаю.
Ну, всі знають, що він ласий до грошей.
Я не прихильниця міс Лі, але їм явно не завадило б
видати заміж одну з дівчат.
Щось мені підказує, що все буде добре.
Варлі!
Що ти тут робиш?
О, міледі, вибачте, що я так пізно.
Надіюсь, ти не прийшла проситися назад, Варлі.
Бо якщо так, то мушу повідомити, що нас цілком влаштовує Рей.
Ні, авжеж ні.
Я знайшла нову роботу на селі.
І зайшла забрати свої речі, перш ніж поїду з міста.
Я залишила кілька книг,
коли поспіхом виїжджала.
А хіба ми не дражнили разом Пенелопу за її читанину?
Ні разу не бачила, щоб ти читала.
Ще я прийшла по вибачення, якого так і не почула.
Вибачення? Від мене? За що?
Що сприймали мене як належне.
Називали рідною, а тоді запрягали, як коня,
і платили якийсь мізер.
Це дуже несправедливо.
Від мене ти вибачень не почуєш.
Добре.
Мабуть…
Мабуть, я могла б
вибачитися
за дещо.
Ті…
сукні, які я тобі пропонувала,
точно вийшли з моди, треба було знайти тобі щось ліпше.
Або платити більше.
Приймається.
-Я вам пробачаю. -Варлі.
Я скучила за тобою.
Ох, не знаю, з чого й почати.
Порівнюючи з тією вдовою Пенвуда, тут був курорт.
А зібралася я в село тому,
що вона прийшла надута і звільнила мене.
Звільнила?
Яка дурепа могла таке зробити?
Не годиться пускати тебе в село.
Але у вас є Рей.
Так. Але будинок величезний.
Так, він завів стосунки з міс Софі Ґан,
родичкою покійного лорда Пенвуда.
Міс Ґан,
станцюєте перший танець зі мною?
Так, містере Бріджертон.
Ну хіба це не абсурд?
План був справді божевільний.
Ця місіс Мондріч точно повна свіжої енергії.
Але не знаю, чи план спрацював, бо був такий ретельний,
чи тому, що плану не було зовсім.
Вона мала рацію в одному.
Вам подобається розважатися.
Смішно.
Це найкраще, що було в сезоні.
Ні.
Найкраще в цьому сезоні — те, що ви виграєте свій заклад
з місіс Бріджертон.
О, так.
Ми з нею розквитаємося.
Було весело, леді Денбері.
Нам так весело разом.
Так.
Я сумуватиму.
Ох, лишенько.
Наказую їм зупинитися.
Зупинитися?
І як воно — офіційно стати міс Пенвуд?
Дивно.
Але добре.
То, може, зміниш імʼя ще раз?
Бо я б дуже хотів записати тебе до Бріджертонів.
Ти вийдеш за мене?
Так.
Так, вийду.
Я дуже втішений, що вашому сину все вдалося.
Як і я.
Тепер вони можуть зіграти весілля і залишитися в місті, якщо захочуть.
Для всіх вони — законна пара.
Дуже добре.
А тепер і ми можемо зробити оголошення
без побоювань.
Скажемо вашим дітям сьогодні?
Щось не так?
Я…
Це був такий насичений вечір. Може, ми поспішаємо?
Не бачу причин зволікати.
Хіба що я про щось не знаю?
Про що мав би знати?
Я вагалася через дітей,
через покійного чоловіка, через Франческу.
Але сьогодні я зрозуміла, що маю ще одне джерело вагань.
І що ж це?
Я так довго була дружиною і матірʼю,
що геть забула, ким була до того.
І тільки починаю заново знайомитися зі старою собою.
Собою безтурботною, дикою, і…
Я боюся, що якщо ми одружимося, то я втрачу цю можливість.
Та тебе я теж не хочу втрачати.
Тоді не розумію.
А ми не могли б…
Чи не могли б ми лишити
все як є?
Бачитися,
але зберігати незалежність?
Вайолет, я дуже хочу, щоб ти була щаслива.
Але я хочу бути щасливим теж.
Наш час разом був прекрасним.
Я хочу розділити з тобою життя.
І я б зачекав, якби знав, що ти теж цього захочеш.
-Але я починаю в цьому сумніватися. -Будь ласка, Маркусе. Я…
Ти мені дуже дорогий.
Знаю. Я це відчуваю.
Любі читачі й читачки,
ви, бува, не шоковані трохи?
Ти не бачила міс Стерлінґ?
Вона вже пішла спати?
-Міс Стерлінґ вас не повідомила? -Про що?
Вона зібрала речі й поїхала.
Думали, я зникла назавжди.
Але сталося надто багато всього, щоб авторка цієї хроніки мовчала.
А відтак ми воззʼєдналися.
Що ми робимо?
Я бажаю потанцювати з нареченою.
А ти доволі вправна, навіть без музики.
Дивовижно, бо ти б знав, хто був моїм першим вчителем танців.
Мені стільки треба було опанувати.
Це воззʼєднання безперечно ґрунтується на турботі й любові…
Я думав, ти покінчила з Віслдаун.
Так. Я працюю над своїм романом.
То хто в біса написав оце?
…однак цього разу із зовсім іншою авторкою.
Північ.
Ти вже втікаєш?
Я можу лишитися настільки,
наскільки ти захочеш.
Тоді залишся назавжди.
Але поки що моя особа буде таємницею.
Любі читачі й читачки, ми з вами розважимося досхочу.
ПАМʼЯТІ НІКОЛАСА БРЕМБРІДЖА — ТОНІ КУПЕРА
Маю для тебе пораду.
Ще одну? Навіть у день мого весілля ти мусиш бути первістком-мудрагелем.
Насправді наймудріша моя порада:
більше ніколи мене не слухай.
Батько тобою пишався б.
Бо я — так.
Як думаєте, чиє весілля буде наступним?
Люблю весілля. Всі найкращі люди збираються в одному місці.
Як гостя.
-Думаєш, ти ще колись вийдеш заміж? -Я?
Заміж? Ні.
Я вже мала велике кохання.
Одного разу достатньо.
Софі.
Бенедикте.
Дорогі закохані,
ми зібралися тут разом перед лицем Бога…
Можете поцілувати наречену.
БЕНЕДИКТ БРІДЖЕРТОН
Переклад субтитрів: Юрій Бик