‫אנחנו מתקרבים.‬
‫בסדר.‬
‫אתה מכיר את מעסיקיי החדשים היטב?‬
‫היטב־היטב, למעשה.‬
‫הם טובי לב?‬
‫בעיניי כן.‬ ‫-יש להם ילדים?‬
‫כן. רבים.‬
‫זה בית ברידג׳רטון.‬
‫את מכירה אותו?‬ ‫-כל העיר מכירה את בית ברידג׳רטון.‬
‫נרד מהכרכרה ונמשיך ברגל?‬
‫זו הליכה קצרה.‬
‫הבנתי.‬
‫כמה קצרה, בדיוק?‬
‫כה קצרה, למעשה,‬ ‫שמקום עבודתך החדש הוא המקום בו אני גר.‬
‫בו אני מתגורר מחצית מהזמן,‬ ‫בעודי מחליף את הוויקונט.‬
‫אני לא יכולה לעבוד בשבילך!‬
‫אם לדייק, תעבדי אצל אמי. את תאהבי אותה!‬
‫לאן את הולכת?‬
‫תודה מקרב לב על ההסעה ועל ההצעה, אדוני,‬
‫אבל אמצא עבודה במקום אחר.‬
‫תמצאי באמת?‬
‫כתבתי לכמה חברים,‬
‫אבל משום מה, אמרו לנשותיהם לא לשכור אותך.‬
‫אז אחזור לכפר. מקפידים שם פחות.‬
‫ואם לא תמצאי כלום גם שם?‬
‫או גרוע מזה:‬ ‫אם תיאלצי לעבוד אצל אחד כמו פיליפ קוונדר?‬
‫אילו ידעתי שזה המקום שמוצע לי,‬ ‫לא הייתי עוזבת את בית קוונדר.‬
‫טוב, אני צריך לטפל בענייני האחוזה השבוע,‬
‫אבל אין לי כוונה להפריע לך.‬
‫הבית גדול.‬
‫בקושי ניתקל זה בזו.‬
‫אני רק מנסה לעזור,‬ ‫בייחוד כי נראה שאין לך אפשרות אחרת.‬
‫אין לי מושג על מה מדברות נשותיהם של חבריך.‬
‫כנראה נפלה טעות כלשהי.‬ ‫-כמובן.‬
‫אני מכיר אותך,‬
‫סופי.‬
‫תראו תראו…‬ ‫זה בני שלמד את אמנות ההיעלמות.‬
‫שלום, אימא.‬
‫ליידי ברידג׳רטון. נעים להכיר.‬
‫סופי בק, גבירתי.‬
‫תסלחי לנו לרגע?‬
‫אני גב׳ וילסון, סוכנת הבית.‬ ‫-שלום.‬
‫לא קיבלת את מכתבי?‬
‫כן, אבל חזרת בטרם הספקת לקבל את תשובתי,‬
‫שלמרבה הצער,‬
‫אין לנו משרות פנויות כרגע.‬ ‫ואני מוכרחה לומר לך,‬
‫גב׳ וילסון שמעה שמועות‬ ‫שאסור לסמוך על הבחורה הזו.‬
‫אימא, אני לא שם לב לשמועות. אני סומך עליה.‬
‫היא הצילה את חיי.‬ ‫-נפצעת?‬
‫מחלים, הודות לסופי.‬ ‫-מה קרה?‬
‫זה סיפור ארוך, אך שלומי טוב.‬
‫וסופי זקוקה נואשות לעבודה.‬
‫שמעתי שהצלת את חיי בני, סופי.‬
‫אני אסירת תודה על עזרתך בעת צרה.‬
‫זה היה שום דבר, באמת.‬
‫יש לך מכתב המלצה ממעסיקך הקודם?‬
‫אני… לא.‬
‫מעסיקה הקודם לא היה טוב אליה.‬
‫פיליפ קוונדר.‬
‫כן, טוב…‬
‫מעולם לא חיבבתי אותו.‬
‫ספרי לי על כישורייך, אם כן.‬
‫בדיוק סיפרתי לגב׳ וילסון‬ ‫שאני מתמצאת באופנות החדשות.‬
‫אני יודעת לנקות, לתפור,‬
‫לקרוא, לכתוב…‬ ‫-היא דוברת צרפתית.‬
‫ולטינית!‬ ‫-בחיי! זה באמת יוצא דופן.‬
‫טוב, אולי בנותיי יוכלו‬ ‫להיעזר במשרתת אישית.‬
‫לאלואיז לא תזיק דחיפה קלה.‬
‫ולהייסינת׳ לא תזיק קצת חברה.‬
‫אז זה הוחלט.‬
‫גב׳ וילסון, לווי את סופי לחדרה בבקשה.‬
‫תודה, ליידי ברידג׳רטון.‬
‫מר ברידג׳רטון.‬
‫- ברידג׳רטון -‬
‫קורא יקר וחביב,‬
‫אמנות הדיוקנאות‬
‫היא להציג את המצוירים‬ ‫כפי שהם נראים בחיי היומיום…‬
‫ובו־בזמן לאפשר לדקויות‬ ‫שמתחת לפני השטח להתגלות.‬
‫כדי להבחין בפרטים שכאלה דרושה עין חדה,‬
‫וסופרת זו לא ניחנה בסבלנות הנדרשת,‬
‫שכן עיני החדה ממוקדת בהתנהלותו‬
‫של בנדיקט ברידג׳רטון,‬
‫אשר חזר סוף סוף לחברה הגבוהה.‬
‫חזרנו למצוד.‬
‫עוד יוכח כי ויסלדאון טעתה‬ ‫לגבי כוונותיו של מר ברידג׳רטון.‬
‫לפחות היא חדלה לשעמם אותנו‬ ‫ב״מלחמת המשרתות״ המתישה שלה.‬
‫אגתה?‬
‫אך דיוקן לוכד רק רגע בודד בזמן.‬
‫האם דיוקן זה של מר ברידג׳רטון‬
‫מעיד על עניין כלשהו בשוק השידוכים?‬
‫סופרת זו אינה בטוחה כלל,‬
‫שכן כל חזרה לחברה הגבוהה‬ ‫נושאת בחובה הסחות דעת מרתקות.‬
‫את תשרתי את מיס ברידג׳רטון ומיס הייסינת׳.‬ ‫חדריהן נמצאים שם.‬
‫האף של מיס ברידג׳רטון תמיד תחוב בתוך ספר,‬
‫והיא מזייפת מחלות‬ ‫כדי להימנע מאירועים חברתיים.‬
‫מיס הייסינת׳, לעומתה,‬
‫ניסתה להתגנב כבר לארבעה נשפים שונים.‬
‫הכביסה.‬
‫המטבח.‬
‫המקפאים כבר כמעט מוכנים, גב׳ וילסון.‬ ‫-וגרגורי?‬
‫אוטוטו, גבירתי.‬
‫לפני השעה היעודה, כמובן.‬
‫כולם,‬
‫זוהי סופי, משרתת אישית.‬
‫ג׳ון.‬
‫משרת. אפשר להציע לך מקפא?‬
‫לא, תודה.‬
‫סוף סוף מישהי עומדת בפני קסמיו של ג׳ון!‬
‫לדעתי נהיה חברות טובות.‬
‫גם לי לא תזיק ידידה.‬
‫איפה עבדת לאחרונה, סופי?‬
‫במקום כמו זה?‬
‫לא. בבית בו עבדתי רוב חיי, היינו רק שמונה.‬
‫שמונה?‬
‫מי טיפל בניקיון, ובתפירה, ובשטיפה ובקרצוף?‬
‫ובכן… אני עשיתי הכול.‬
‫טוב.‬
‫המקפאים מוכנים.‬
‫אעזור בהגשה.‬
‫זה לא תפקידך, סופי.‬
‫לא תזיק לי עזרה. באמת.‬
‫טוב לראות אותך. השתנית.‬
‫בוא הנה.‬
‫לא היית נמוך יותר?‬
‫הוא אמנם גבהּ, אבל עודנו שחיף.‬
‫מה שטוב באיטון: אין כניסה לאחיות.‬
‫גרגורי!‬
‫חסרת לנו!‬ ‫-ברוך השב.‬
‫שמתם לב שמשהו השתנה?‬
‫שיערך כהה יותר?‬
‫מישהו מוכן לגילוח הראשון שלו.‬
‫קראו לספר מיד. מהר, לפני שתצוץ עוד שערה.‬
‫המקפאים שאתה אוהב מוכנים.‬
‫מקפאים? החיך שלי התפתח.‬
‫היום אני מעדיף ביצה סקוטית וכוס תה חזק.‬
‫בוגר ביותר.‬
‫בסדר. נסעד כולנו בטרקלין.‬
‫המסע היה ארוך? טוב, עכשיו אתה בבית.‬
‫לפני שניכנס,‬
‫שכחתי לומר דבר חשוב אחד:‬
‫שחזרתי נחוש למצוא את העלמה הכסופה.‬
‫חשבתי שוויתרת עליה.‬
‫אני לא מוותר בקלות כזאת.‬
‫אני נחוש למצוא אותה,‬
‫אם כי… קשה למצוא מישהי שלא רוצה להימצא.‬
‫אולי, בהתחשב בטבעו השערורייתי‬ ‫של מפגשכם הראשון,‬
‫נדרשת גישה דיסקרטית יותר.‬
‫אבקש מגב׳ וילסון שתקבץ את דיוקנאות‬ ‫כל משתתפות נשף המסכות.‬
‫תודה.‬
‫והמשרתת הנוספת שתיארתי במכתבי?‬
‫אני מבטיח לך שהיא מיומנת.‬
‫אם היא מתאימה לתפקיד, בבקשה.‬
‫למען בני, שמשתוקק למצוא אישה? הכול.‬
‫היי!‬
‫יש אותה. היא נראית נחמדה,‬ ‫ויש לה שיער כהה…‬
‫זו לא היא.‬ ‫-לא?‬
‫אתה בטוח?‬
‫מיס סופי!‬ ‫-הייזל!‬
‫כמה דאגתי לך!‬
‫כבר אין מה לדאוג. הכול משמיים.‬
‫או במקרה הזה, ממר ברידג׳רטון.‬
‫הוא אמר שהבטיח לך למצוא לי עבודה.‬
‫תודה לאל, מילה שלו זו מילה.‬
‫נדבר שוב בקרוב.‬
‫2, 2, 3,‬
‫3, 2, 3,‬
‫4, 2, 3,‬
‫5, 2, 3.‬
‫יפה מאוד, מיס הייסינת׳.‬
‫7, 2, 3…‬
‫את אמורה לוודא שאני מתקדמת, אלואיז.‬
‫לא הסתכלת אפילו פעם.‬
‫מפני שאם אימא חושבת‬ ‫שהתבוננות בצעדי הריקוד שלך‬
‫תעודד אותי ללמוד ריקוד בעצמי,‬ ‫היא תתאכזב קשות.‬
‫אולי הפסקה קצרה.‬
‫למעשה, המחשבה שהשיעורים שלך‬ ‫ישפיעו עליי כהוא־זה היא מגוחכת.‬
‫מוטב שאני אשפיע עלייך.‬
‫למה שאחת מאיתנו תשפיע על האחרת?‬
‫אם אינך רוצה לצפות בשיעורים שלי,‬ ‫אולי אקריא לך מספר הבלרינות שלי.‬
‫או שאראה לך את אוסף הסרטים שלי.‬ ‫-אינני מעוניינת לקרוא על בלרינות.‬
‫ואינני מעוניינת לשוחח עם מחזרים,‬
‫אבל אם החיים על המדף דורשים‬ ‫שאשמש כמלווה למכרות צעירות,‬
‫ואאזין להבלים שלהן על סרטים ובלרינות,‬
‫ספק אם אצליח לעמוד בזה.‬
‫מניין לך שלא תאהבי את הספר?‬
‫הוא עוסק במארי סאלה.‬
‫היא זכתה לתהילה בזכות הצעדים שהמציאה.‬ ‫היא הייתה חלוצה בתחום המחול.‬
‫קראתי את הספר.‬
‫רואה?‬
‫את קוראת משהו כרגע?‬
‫״חינוך מעשי״ מאת מיס אדג׳וורת׳.‬ ‫לקחתי אותו בהשאלה מה״בקתה״ של אחיך.‬
‫לא קראתי אותו.‬
‫קראת את ״אדישות״?‬
‫כן. אך אני מעדיפה‬ ‫את כתיבתה מנקודת מבט נשית.‬
‫נאה דרשת.‬
‫נחליף ספרים בהזדמנות.‬
‫בוקר טוב.‬
‫את מתכוונת… להתאמן בפסנתר לבדך?‬
‫לא, זה לא…‬
‫ג׳ון?‬
‫כן?‬
‫אני מתנצלת.‬ ‫-סלחי לי.‬
‫במה זכיתי להפתעה הזו?‬
‫סתם. אני…‬
‫רק רציתי…‬
‫ספונטנית…‬
‫לשתות תה טעים ביחד.‬
‫הנשתה?‬
‫הרוחות מדברות.‬
‫הן אומרות לי…‬
‫ארבע.‬
‫זה לא ייתכן! בטח ראית.‬
‫ניחנתי בכישרון.‬
‫אם הכישרון הוא לתחבולות.‬
‫אם באמת ניחנת ביכולת ראיית הנסתר,‬
‫אולי תוכלי לספר לנו מיהם שכנינו החדשים.‬
‫דומני ש…‬
‫זו אני,‬
‫אחרי שאתחתן עם ג׳נטלמן אמיד.‬
‫ראיתי גברת באה והולכת, אבל לא גבר בבית.‬
‫אולי היא מאהבת אמידה.‬
‫מאהבות לא גרות בשכונה הזו, סיליה.‬
‫הבון־טון לא היה רוצה שום קשר לבית שכזה.‬
‫ואת, סופי?‬
‫יש לך כישרונות נסתרים?‬
‫אני…‬
‫אלא אם תפירה היא כישרון, אין לי מה להוסיף.‬
‫טוב.‬
‫עלינו להכין את הבנות‬ ‫לסעודה של ליידי דנברי.‬
‫הכרכרות כמעט מוכנות, גבירתי.‬
‫תודה.‬
‫גב׳ וילסון?‬
‫גבירתי?‬
‫גב׳ וילסון,‬
‫כדאי ש… תהיתי…‬
‫את רעבה, גבירתי?‬ ‫-לא.‬
‫התיאבון שלי…‬
‫אני רוצה להיות…‬
‫אני רוצה… מפגש,‬
‫אבל לא יודעת איך עושים את זה.‬
‫אני יכולה להכין הזמנות אם…‬ ‫-לא, לא כזה מפגש.‬
‫תה בשעה מאוחרת, עם מישהו… לבדנו.‬
‫איך מארגנים דבר כזה?‬
‫הייתי מציעה שזה יקרה כאן.‬
‫אוכל לתת למשרתים ערב חופשי,‬
‫ורק אני אשאר,‬ ‫למקרה שתצטרכי עזרה עם בגדייך.‬
‫תהיה לך פרטיות.‬ ‫-פרטיות?‬
‫את מכירה את ילדיי.‬ ‫-אולי הם יבלו בחוץ?‬
‫טוב, ניסיתי לשכנע את פרנצ׳סקה‬ ‫שתזמין את המשפחה לסעודה.‬
‫אולי אחלה?‬
‫זו אפשרות.‬
‫גבירתי, אדאג שתוכלי להיפגש לתה‬ ‫מבלי למשוך תשומת לב.‬
‫תודה, גב׳ וילסון.‬
‫כולם שותים תה, גבירתי.‬
‫כן, זה נכון. כולם שותים תה.‬
‫את החיים יש לחיות.‬
‫כה נאה, אחי.‬
‫ערב טוב, סופי.‬
‫מר ברידג׳רטון.‬
‫סליחה.‬
‫סליחה… זה עלול להימשך כל הערב.‬
‫אכן.‬
‫את מסתדרת בתפקיד?‬
‫אחיותיי לא מתישות אותך, אני מקווה.‬
‫לא, כלל לא.‬
‫בעיניי הן מקסימות ו… מפתיעות.‬
‫יפה.‬
‫נראה לי.‬
‫את עדיין כועסת עליי, על שהבאתי אותך הנה?‬
‫לא.‬
‫כולם היו טובים אליי מאוד.‬
‫למעשה, עליי להודות לך‬
‫על העבודה שמצאת להייזל.‬
‫כמובן.‬
‫אתה הולך לסעודה של ליידי דנברי?‬ ‫-לא.‬
‫היא לנשים בלבד, לשמחתי.‬
‫היא לא חביבה עליך, ליידי דנברי הזו?‬ ‫-דווקא כן. מאוד.‬
‫העניין הוא ש…‬
‫כשהיינו בבקתה שלי,‬
‫את זוכרת ששאלת אותי‬ ‫אם הרגשתי פעם שאינני שייך?‬
‫לא משנה.‬
‫אתה זקוק לעזרה?‬
‫זה דבר קטן וחלקלק,‬ ‫ואני לא מוצא את המשרת שלי.‬
‫אפשר?‬
‫בבקשה.‬
‫תודה, סופי.‬
‫ספרי לי, ליידי ברידג׳רטון.‬
‫בנדיקט מצא כבר‬
‫את אשת המסתורין שלו?‬
‫בנדיקט הוא הבליין עליו כתבה וויסלדאון?‬ ‫-אכן.‬
‫כך חשבתי!‬
‫כמה טוב לשמוע ישירות מהסופרת.‬
‫הראיתי לבנדיקט את הדיוקנאות‬ ‫של כמעט כל העלמות שהוזמנו לנשף,‬
‫אך הוא משוכנע שהיא לא אחת מהן.‬
‫אולי עוד תנצחי בהתערבות‬ ‫עם המלכה, גב׳ ברידג׳רטון.‬
‫התערבת שבנדיקט לא יינשא העונה?‬
‫הוד מלכותה לא הותירה לי ברירה.‬
‫אם לשפוט לפי החיפוש שלנו,‬
‫ליידי ויסלדאון עשתה בשכל שהתערבה איתה.‬
‫ליידי ויסלדאון באמת נבונה כל כך?‬
‫או שבעצם היא… אני…‬
‫הפכתי לכלי משחק בידי הוד מלכותה,‬ ‫וכל אימהות הבון־טון הנואשות?‬
‫איך בדיוק תיאר בנדיקט את העלמה הזו?‬
‫אשמח לחפש אותה. לא יזיק לי עיסוק.‬
‫אכיר לך תודה עד אין קץ.‬
‫ודומני שאת יודעת בדיוק כמוני, אם לא יותר.‬
‫יקירתי,‬
‫מה דעתך להזמין את המשפחה לסעודה?‬
‫לא הגיע הזמן שנראה את ביתכם החדש?‬
‫אני…‬
‫אינני בטוחה שאני מוכנה לכך.‬
‫אינני בטוחה שג׳ון ואני מוכנים.‬
‫בעוד שבוע, אם כך?‬
‫כך יהיה לך די זמן?‬
‫כן, היא נבונה מאוד.‬
‫צרפתית, לטינית, וקוריאנית.‬
‫והיא קראה את רוב הספרים בספרייה שלנו.‬
‫על מי את מדברת?‬ ‫-המשרתת החדשה שלי יוצאת דופן.‬
‫סופי היא גם המשרתת שלי.‬
‫זו השכלה יוצאת דופן יחסית למשרתת, לא?‬
‫היא מדהימה.‬ ‫היא מתמצאת באמנות יותר מכל אחינו,‬
‫ויש לה כישרון למדעים.‬
‫לחיי מה נרים כוסית?‬
‫אולי לחיי הכפתור של בנדיקט.‬
‫הוא זוכה הערב לתשומת לב יותר מכולנו.‬
‫לחיי הכפתור של בנדיקט!‬
‫איך מתקדם החיפוש אחר העלמה מנשף המסכות?‬
‫אמנו סיפרה לפנלופי, שסיפרה לי,‬
‫שחידשת את המצוד, אך בינתיים ללא הצלחה.‬
‫אתה ופנלופי ואמנו צודקים.‬
‫אני מודה: היא רק זיכרון בראשי כבר זמן רב.‬
‫אני כבר בקושי זוכר איך היא נראית.‬
‫בנדיקט!‬
‫כמה טוב שחזרת.‬
‫אתה זוכר את וירג׳יניה?‬ ‫-כמובן.‬
‫כמה טוב לראותך.‬
‫העונג כולו שלי.‬ ‫-סלח לנו.‬
‫חברים שלך?‬
‫כן. שניהם.‬
‫היסקוקס סיפר לי בכפר שיש לו מאהבת,‬
‫ושהם מאוהבים.‬
‫החיים האלה לא מעניינים אותי כלל.‬
‫ידעת שפעם הייתה לאנתוני מאהבת?‬
‫לפני קייט, כמובן.‬ ‫-באמת?‬
‫גם אותי זה לא מעניין.‬
‫אבל זה נפוץ. לחצי מהגברים כאן יש מאהבות.‬
‫עלינו להינשא לפי המעמד,‬ ‫אבל האהבה היא עניין אחר.‬
‫אני זקוק לכוסית נוספת.‬
‫ליידי ברידג׳רטון.‬ ‫גב׳ וילסון אמרה שקראת לי.‬
‫סופי.‬
‫אנא, בואי. שבי.‬
‫רציתי להזמין אותך לתה.‬
‫רציתי להודות לך על שהצלת את חייו של בני.‬
‫אדיב מצדך, אך רק עשיתי את המוטל עליי.‬
‫לא, עוד לא העסקנו אותך אז. בואי.‬
‫שמעתי שהרשמת‬ ‫את בת ברידג׳רטון הבררנית ביותר.‬
‫אלואיז מדברת עלייך בלי הרף.‬
‫היא אומרת שאת משכילה מאוד.‬
‫תספרי לי על עצמך?‬
‫מה תרצי לדעת, גבירתי?‬
‫נתחיל בשאלה איך מישהי משכילה כמוך‬
‫מוצאת את עצמה באזור הכפר.‬
‫נולדת בכפר של בני קוונדר?‬
‫לא.‬
‫גדלתי באיילסברי.‬
‫הגבירה שהעסיקה אותי הואילה בטובה‬ ‫להרשות לי להשתתף בשיעורים של בנותיה.‬
‫העסקתי בבית קוונדר החלה רק לאחרונה.‬
‫והמשפחה הקודמת… עזבת מסיבה מסוימת?‬
‫היו לי חילוקי דעות‬ ‫עם המעסיקה לקראת הסוף,‬
‫שהייתי מעדיפה לא לדבר עליהם,‬ ‫אם לא אכפת לך.‬
‫בסדר.‬
‫ומבית קוונדר עברת לבקתה שלי.‬
‫כן.‬
‫לא כך תכננו, אך בדרך חזרה, התחוללה סערה,‬
‫ובגלל פציעתו של מר ברידג׳רטון,‬ ‫לא יכולנו להמשיך במסע.‬
‫אני מקווה שלא השתעממתם שם…‬
‫בני הזוג קראבטרי היו שם, כמובן.‬
‫אך בהחלט לא שעמם לנו.‬
‫למעשה, זה היה אחד השבועות המאושרים בחיי.‬
‫תמיד רציתי לבקר באזור הזה.‬
‫ומשפחתך מתגוררת עדיין באיילסברי?‬
‫לצערי, שני הוריי נפטרו.‬
‫הבנתי.‬
‫אני מצטערת לשמוע.‬
‫סופי, אני יודעת שראית עבודה זו כזמנית,‬
‫אך אם תרצי בכך, אני מציעה שתישארי.‬
‫בנותיי מחבבות אותך מאוד. כולנו, בעצם.‬
‫תודה, ליידי ברידג׳רטון.‬
‫אשקול זאת.‬ ‫-יופי.‬
‫ועכשיו, אנא,‬
‫התכבדי בעוגה.‬
‫הן טעימות במיוחד כשהן עוד חמימות.‬
‫משהו בה מעורר בי רצון להגן עליה.‬
‫זה כמעט כאילו סופי נמלטת מפני משהו.‬
‫ספרי לי, מה דעתך על אליס מונדריץ׳?‬
‫היא נהדרת!‬
‫שמחתי כשהיא הצטרפה אלינו, ובייחוד שהיא‬ ‫עוזרת לנו בחיפוש אחר העלמה של בנדיקט.‬
‫היא חושבת שמצאה מועמדת מבטיחה.‬
‫היא עורכת חקירות נוספות.‬
‫אני מחבבת אותה עוד יותר, אם כך.‬
‫ויולט,‬
‫אני… על פרשת דרכים.‬
‫יש לי מעין מתנה‬ ‫שברצוני להעניק לגב׳ מונדריץ׳,‬
‫אך אם אעניק לה אותה,‬
‫זה יהיה כמו להעניק מתנה לעצמי.‬
‫ואני יודעת שזה אנוכי, אך…‬ ‫האם לא מגיע לי משהו לעצמי?‬
‫האם זה פסול כל כך?‬
‫זה יפגע בגב׳ מונדריץ׳ באופן כלשהו?‬
‫להפך.‬
‫זה יועיל לה.‬ ‫לא ימצא חן בעיניה, אבל יועיל לה.‬
‫ועם זאת,‬
‫אני מאמינה כי זה יועיל לי עוד יותר.‬
‫אני נוטה לחשוש‬ ‫שלרצות משהו לעצמי זה אנוכי,‬
‫אך אני חושקת‬
‫בדברים מסוימים,‬
‫ומגיע לי לקבל אותם.‬
‫מגיע לך לקבל אותם.‬
‫לרצות משהו לעצמך זה לא אנוכי.‬
‫יש לך זכות להיות מאושרת,‬ ‫או חופשייה, כאוות נפשך.‬
‫נתת המון לאנשים רבים, אגתה.‬
‫קנית את אושרך ביושר.‬
‫אכן.‬
‫את החיים יש לחיות!‬
‫מעלה? מטה?‬
‫זה נראה לי בסדר.‬
‫אני רוצה שהכול יהיה מושלם‬ ‫לפני שנזמין אלינו אורחים.‬
‫את מתכוונת לספר לי‬ ‫מה הייתה הסיבה לביקורך…‬
‫באותו בוקר?‬
‫סלח לי.‬
‫אינני יודעת מה נכנס בי.‬
‫גם אני לא יודע, אבל…‬
‫נהניתי מזה מאוד.‬
‫באמת?‬
‫ריסנתי את עצמי בחיינו הפרטיים,‬ ‫מתוך כבוד כלפייך,‬
‫וכלפי נוחותך.‬
‫אך אם את רוצה ש…‬
‫שנביע יותר ביחד, אשמח לשתף פעולה.‬
‫אני מאמינה שאשתף פעולה…‬
‫גם אני.‬
‫סליחה, עמדתי לעזוב.‬ ‫-לא.‬
‫כלומר… אינך חייבת לעזוב.‬
‫לא בגללי, לכל הפחות.‬
‫התפעלתי מהכוכבים.‬
‫לפחות ניסיתי.‬
‫יש כאן הרבה פחות כוכבים מאשר ב״בקתה״.‬
‫כן.‬
‫נראה כי יופיו הטבעי של העולם‬
‫מעומעם משהו במייפייר.‬
‫אני מתגעגעת לזמן שבילינו יחד בכפר.‬
‫לילה טוב.‬
‫אנא, אל תלכי.‬
‫אינני רוצה שתלכי.‬
‫אמך ביקשה ממני היום שאשאר לצמיתות.‬
‫והסכמת?‬
‫מאז שהייתי קטנה,‬ ‫רציתי להיות בת למשפחה כמו שלך.‬
‫אפילו כמקום עבודה, זה חלום שמתגשם.‬
‫את ראויה ליותר,‬
‫סופי.‬
‫אינני בטוחה שהישארות תהיה צעד נבון.‬
‫מפני ש…?‬
‫מפני ש…‬
‫אם רצונך הוא להישאר,‬
‫לא הייתי רוצה לסכן זאת.‬
‫לא.‬
‫לילה טוב, מר ברידג׳רטון.‬
‫הוד מלכותה מעדיפה השתחוות עמוקה,‬
‫ו… אני אדבר בשמנו.‬
‫תדברי רק כשיפנו אלייך.‬
‫לא ידעתי שתה ערבית פשוט‬ ‫מצריך הכנות כה רבות.‬
‫הוד מלכותך.‬
‫את זוכרת את הגברת אליס מונדריץ׳,‬
‫שבנה הבכור הוא היורש של אחוזת קנט?‬
‫גב׳ מונדריץ׳,‬ ‫ספרי להוד מלכותה את מה שסיפרת לי.‬
‫הוד מלכותך,‬
‫יש לי שכנה שתואמת בדיוק‬ ‫את תיאורה של העלמה שלו,‬
‫ואחרי שחקרתי,‬ ‫אני מאמינה כי ייתכן מאוד שזו היא.‬
‫האמנם?‬
‫וסיפרת לליידי ברידג׳רטון על כך?‬
‫יידעתי את הליידי ברידג׳רטון במכתב,‬ ‫ממש הבוקר.‬
‫הבה נקווה כי יש ממש בהשערתך,‬
‫גב׳ מונדריץ׳.‬
‫הוד מלכותך?‬
‫כן, כן…‬
‫אני מניחה שהיא יכולה להיות‬ ‫אשת החצר החדשה שלי.‬
‫תודה, הוד מלכותך.‬
‫את רשאית לעזוב.‬
‫הגעת בדיוק בזמן לתה…‬
‫ולגיליון החדש של ויסלדאון.‬
‫קורא יקר וחביב,‬
‫לאחרונה,‬
‫נראה כי מלחמת המשרתות הגדולה של מייפייר‬
‫שוככת סוף סוף.‬
‫ובשקט שהשתרר,‬
‫הבון־טון משתוקק לאינטריגות חדשות.‬
‫הועלו השערות רבות בשאלה:‬ ‫איזו משפחה מהוללת‬
‫מתכוונת לגור בשכנות לבית ברידג׳רטון?‬
‫אך למען האמת,‬
‫בעיני סופרת זו, ספקולציות אלה תפלות למדי.‬
‫שהרי אנו כמהים, בוודאי, למשהו קצת יותר…‬
‫מסעיר?‬
‫אני מפריעה?‬
‫חלילה.‬
‫קיבלתי מכתב מליידי דנברי.‬
‫יש לגברת מונדריץ׳ שכנה.‬
‫שיערה כהה,‬
‫היא עזבה את העיר מיד אחרי נשף המסכות‬ ‫אך שבה לאחרונה,‬
‫וככל הנראה, הוריה לא שלחו אותה‬ ‫או את אחיותיה לשיעורי ריקוד.‬
‫זה נפלא!‬
‫זו בטח היא.‬
‫שמה מיס הוליס.‬
‫מיס הוליס.‬
‫ברשותך אזמין אותה ואת אמה לתה ערבית,‬
‫וגם אתה תהיה שם. במקרה, כמובן.‬
‫ו…‬
‫אולי מוטב שלא נזכיר‬ ‫את נשף המסכות ואת הכפפה.‬
‫אהיה החן והקסם בהתגלמותם.‬
‫יש לה מעון חדש,‬
‫והעיצובים שלה העונה פשוט יפהפיים.‬
‫אולי נלך לבקר. רק אל תגלו לאבא.‬
‫סלחו לי. לא ידעתי שיש לך אורחות, אימא.‬
‫בנדיקט, הרשה לי להציג את ליידי הוליס,‬
‫ואת בתה, מיס הוליס.‬
‫תצטרף אלינו?‬
‫וגדלת בכפר?‬
‫אנו נוסעים הלוך וחזור.‬
‫אני דואגת לבלות את העונה כאן, כמובן,‬
‫אך אני מתגעגעת לאוויר הצח כשאני כאן.‬
‫אני אוהבת במיוחד את החופש שמתאפשר בכפר.‬
‫שם קל יותר להיות מי שאתה,‬
‫הרחק מעינה הפקוחה של החברה הגבוהה.‬
‫ומהם תחומי העניין האחרים שלך, מיס הוליס?‬ ‫את אוהבת לשחות?‬
‫לשחות?‬
‫כן.‬
‫באגם, לדוגמה.‬
‫במים רגועים ורדודים.‬
‫או בים,‬
‫שהוא רחב־ידיים ועמוק.‬
‫זה נשמע כמעט כמו חידה, מר ברידג׳רטון.‬
‫אני בהחלט נהנית לשחות מדי פעם.‬
‫בייחוד בים.‬
‫בילדותי בילינו קיצים רבים‬ ‫בחוף צרפת, למעשה.‬
‫האמנם? את דוברת צרפתית?‬
‫שמעתי ממורים שההגייה שלי טעונת שיפור.‬
‫שהלסת שלי מתנועעת מהר מדי.‬
‫אני דווקא חולקת על כך.‬
‫בעיניי, ההגייה שלך מושלמת.‬ ‫מי שאמר זאת הוא טיפש.‬
‫אז… צרפת?‬ ‫-כן.‬
‫קולין ביקר בצרפת פעמים רבות…‬
‫אולי הוא יראה לי פעם.‬ ‫-כן…‬
‫עוד תה, מישהו?‬
‫איפה הייזל, או סיליה?‬
‫שתיהן עסוקות כרגע,‬ ‫אז התעקשתי לעזור, אדוני.‬
‫מיס הוליס, עוד תה?‬
‫אם זו לא טרחה.‬
‫איפה בצרפת?‬
‫אומרים שמזג האוויר בפריז…‬
‫הרבה שמש.‬
‫נסענו רבות.‬
‫קצת חמים בדרום צרפת.‬
‫לא תודה, זה מספיק לי.‬
‫לעזאזל!‬
‫בנדיקט!‬ ‫-סליחה.‬
‫אני… סליחה.‬
‫עזבי.‬
‫אביא ספל נוסף.‬
‫כבר די מאוחר, מה?‬
‫כן.‬
‫אולי כדאי שנלך. יש לנו אירוע משפחתי הערב.‬
‫איזה בית יפה.‬
‫תמיד חלמתי לבקר בבית ברידג׳רטון.‬
‫בטח היית כאן בנשף המסכות.‬
‫כן, התכוונתי לבוא,‬ ‫אך לצערי חליתי ונאלצתי לבטל.‬
‫אולי, בין כל התחפושות, חשבו שהייתי שם.‬
‫טוב, אני שמח שהגשמנו את חלומך היום.‬
‫מר ברידג׳רטון.‬
‫אפשר לעזור לך?‬ ‫-אל תדבר שטויות.‬
‫סופי, סלחי לי.‬
‫לא ידעתי שתגישי את התה.‬
‫מה זה משנה?‬
‫אתה ג׳נטלמן.‬
‫ג׳נטלמנים נפגשים עם עלמות צעירות,‬
‫ואני משרתת. אני מנקה אחריכם.‬ ‫זו דרכו של עולם.‬
‫אבל…‬
‫זה לא צריך לקרות מולך.‬ ‫-זה ממש לא עוזר כשאתה אומר דברים כאלה.‬
‫ועוד פחות כשאתה ממלא את ראשי בשטויות,‬
‫כפי שעשית אתמול, ממש כאן.‬
‫אין לי כל כוונה לחזר אחר מיס הוליס.‬
‫היא לא משתווה.‬ ‫-משתווה למה?‬
‫למה אתה כאן כל הזמן?‬
‫בכל יום, בכל אשר אפנה, אני נתקלת בך.‬
‫זו העבודה הטובה ביותר שהייתה לי בחיי.‬
‫אך לא אוכל להישאר אם תהיה כאן,‬ ‫ואתה הורס את זה.‬
‫אתה הורס הכול!‬
‫רווקים אמורים לגור‬ ‫בדירות הרווקים שלהם, לא?‬
‫אולי אתחיל לבלות יותר שם,‬
‫אם זה יעזור לך.‬
‫אולי באמת.‬
‫אנא.‬
‫אלך, אם כן.‬
‫ואשתדל לחזור כמה שפחות.‬
‫תודה.‬
‫זה יהיה משגה מצדך, דרך אגב.‬
‫מה?‬
‫אם לא תחזר אחר מיס הוליס.‬
‫היא נראתה מקסימה.‬
‫פנטזיה מושלמת.‬
‫ג׳ון!‬
‫פרנצ׳סקה?‬
‫כן?‬
‫את יודעת, את לא חייבת לעשות את זה.‬
‫לעשות מה?‬
‫את לא חייבת לעשות הצגות למעני.‬
‫לא הגעת להתעלות, נכון?‬
‫לא.‬
‫לא הגעתי.‬
‫ושיקרתי לך. גם בעבר לא הגעתי.‬
‫מעולם.‬ ‫-פרנצ׳סקה…‬
‫ואני בטוחה שזו הסיבה שטרם התעברתי.‬ ‫-פרנצ׳סקה…‬
‫סלח לי, אני לא יודעת מה הבעיה שלי.‬ ‫-פרנצ׳סקה, אין לך שום בעיה.‬
‫איך הרגשת לפני ה…‬
‫ההתעלות המדומה?‬
‫הרגשתי…‬
‫נהדר.‬
‫צמרמורות נעימות.‬
‫חמימות.‬
‫יופי.‬
‫מבחינתי,‬
‫כשאנחנו יחד,‬
‫זה לא רק משום שאני רוצה ילדים.‬
‫כשאנחנו יחד, אני מרגיש שאני מתקרב אלייך.‬
‫בגופי, כמובן, אבל…‬
‫גם בלבי.‬
‫מה שלא תרצי בחיים,‬
‫תמיד אנסה לספק לך את זה.‬
‫ילדים.‬
‫התעלויות.‬
‫אבל אני מקווה גם שאת יודעת שאת בסדר גמור‬
‫כמו שאת.‬
‫אנחנו בסדר גמור כמו שאנחנו, עכשיו,‬
‫ויש לנו את כל הזמן שבעולם לכל השאר.‬
‫היא תכף תרד.‬
‫היא לא אמרה מילה מאז שנפגשתן.‬
‫כך היא מתנהגת כשהיא כועסת,‬
‫ואני יודע שהיא לא כועסת עליי.‬
‫לא.‬
‫זו שעה מוקדמת לביקור, ליידי דנברי.‬
‫אני…‬
‫רציתי להסביר.‬ ‫-אין מה להסביר.‬
‫אשמח שמישהי תסביר.‬
‫אינני רוצה להיות אשת חצר של המלכה.‬
‫זה…‬
‫רגע, אינך רוצה להיות אשת חצר?‬
‫למה?‬ ‫-אני פשוט לא רוצה.‬
‫אבל למה? את בכלל יודעת למה?‬
‫או שאת מסרבת משום שלא שאלתי אותך?‬
‫או משום שאת מפחדת?‬
‫היא לא שאלה אותי,‬ ‫היא פשוט השליכה אותי על הוד מלכותה.‬
‫כדי שלא תאבדי את קור רוחך.‬ ‫אחרת, הפחד היה משתלט עלייך,‬
‫והיית יוצאת משם ומבזבזת‬ ‫את המתנה הגדולה ביותר שאפשר לקבל.‬
‫מתנה?‬
‫כפי שאמרתי, להיות אשת חצר זה כבוד,‬
‫כזה שרוב הנשים לא מעזות לחלום עליו.‬
‫לא חלמתי עליו.‬
‫גם על בית קנט לא חלמת, ובכל זאת, הנה את.‬
‫אינך צריכה לחלום כדי להסכים.‬
‫את זקוקה רק להזדמנות להוכיח שאת ראויה לכך,‬
‫ואת ראויה לכך, אליס.‬
‫את בדיוק מה שדרוש לה.‬
‫ראי איך את מתווכחת איתי, ומסרבת להירתע.‬
‫את חכמה, ובעלת אופי טוב.‬
‫אינני שייכת לעולם הזה, ליידי דנברי.‬
‫בדיוק. אינך שייכת לעולם הזה.‬
‫את שונה,‬
‫ואולי מוטב כך. היית בצד השני.‬
‫גם אני הייתי פעם בצד השני,‬ ‫אך מרגע שנכנסתי פנימה,‬
‫התעקשתי להיות חסרת מעצורים,‬
‫ואת תוכלי להיות חסרת מעצורים,‬ ‫כשתעמדי מאחורי המלכה.‬
‫תראי איזה עולם עזרתי לה לברוא.‬
‫את לא כמו נשות החצר האחרות.‬
‫את לא תחכי. את תאתגרי אותה.‬ ‫את תאמרי לה את האמת.‬
‫ותמיד תזכרי שהיא המלכה,‬
‫אך לא תמיד תתייחסי אליה כאל מלכה.‬
‫זה מה שדרוש לה.‬
‫כך תרכשי את חברותה.‬
‫אני לא רוצה…‬
‫חברות? עם המלכה?‬
‫לא אוכל למלא את נעלייך, ליידי דנברי.‬
‫אני לא מבקשת שתמלאי את נעליי!‬
‫אני מבקשת שתשרתי את המלכה שלך‬ ‫ואת המדינה שלך.‬
‫ותשיגי לך נעליים משלך!‬
‫אני אומרת לך, אליס…‬
‫להמריא.‬
‫פרנצ׳סקה אומרת‬ ‫שסירבת להזמנה לסעוד איתה הערב.‬
‫ויצאת מבית ברידג׳רטון בחיפזון אמש.‬
‫יש קשר בין שני הדברים?‬
‫פשוט לא יזיק לי קצת זמן לעצמי.‬
‫צר לי שמיס הוליס‬ ‫היא לא הגבירה הכסופה שלך.‬
‫זה בסדר.‬
‫אני חושב שהגיע הזמן לסיים את המצוד.‬
‫אני כבר לא בטוח שהיא קיימת בכלל.‬
‫ייתכן שלא,‬
‫לפחות לא כמו שדמיינת בראשך,‬
‫ואולי זו הסיבה שנמשכת אליה כל כך.‬
‫תמיד נטית לרדוף אחרי דברים דמיוניים.‬
‫את ממש מעודדת אותי…‬
‫לא, כולנו רודפים אחר‬ ‫דברים דמיוניים במידה מסוימת.‬
‫אני עדיין מצפה לראות את אביך בכל פינה.‬
‫אך אני יודעת גם שהמציאות‬ ‫היא המקום בו האהבה פורחת.‬
‫המציאות מזינה את הלב.‬
‫לחלום זה טוב ויפה, אבל, בנדיקט…‬
‫אפשר לרדוף רק אחרי מה שדמיוני.‬
‫יהיו אחרות שיהיה לך ניצוץ איתן.‬
‫עלמות הבון־טון הצעירות,‬ ‫כסופות או לא כסופות.‬
‫תאמין לי.‬
‫הפסדתי בסיבוב הזה בכוונה,‬ ‫כי ידעתי שאפסיד אותו.‬
‫את… מרתקת.‬
‫אני יודעת שאתם בהפסקה,‬
‫אבל במקום זאת,‬ ‫אני רוצה לתת לכולכם ערב חופשי.‬
‫כל בני המשפחה בבית קילמרטין,‬ ‫או בעיסוקים אחרים,‬
‫אך אל תישארו כאן.‬ ‫אני רוצה שכולכם תצאו מן הבית.‬
‫סופי,‬
‫אולי סוף סוף הגיע הזמן‬ ‫שתצטרפי אלינו במסבאה.‬
‫אני חושבת שאצטרף.‬
‫נחשו את מי שכנעתי להצטרף.‬
‫יש!‬
‫סופי!‬
‫גב׳ וילסון,‬
‫רציתי לבשר לך‬ ‫שהחלטתי להישאר בבית ברידג׳רטון.‬
‫זה משמח אותי מאוד.‬
‫את יקרה לכולם כאן. באמת.‬
‫שנאמר משהו?‬
‫תודה לכם שבאתם.‬
‫צר לי על העיכוב בהזמנה,‬
‫אך רצינו לוודא שהכול יהיה מושלם.‬
‫והמצב ממש מושלם כרגע.‬
‫חשבתי שאמנו תבוא.‬ ‫-אכן.‬
‫למעשה, הערב היה רעיון שלה.‬
‫מתברר שהיא חולה.‬
‫ואיפה בנדיקט?‬ ‫-אולי נדבק באותה המחלה.‬
‫האופן שבו פרנצ׳סקה סידרה הכול‬ ‫ממש מושלם, לא?‬
‫אני רוצה שיהיה לי כבר בית משלי.‬
‫אנא, אל תתחילי שוב בדיבורים‬ ‫על הישגים, ועיצוב הבית,‬
‫ונישואים. אני לא עומדת בזה יותר.‬
‫את יודעת,‬
‫בזמן האחרון חשבתי‬ ‫שאת מתעניינת בכולם חוץ ממני,‬
‫אבל אני מתחילה לתהות אם בעצם,‬ ‫את חושבת רק על עצמך.‬
‫אדוני, אורחת נוספת הגיעה.‬
‫אני מקווה שהתגעגעת אליי.‬
‫מיכאלה! למה את נוהגת?‬
‫מתברר שהקיבה של הרכּב שלי‬ ‫לא עומדת בנסיעות ארוכות.‬
‫הבא לו מעט מים ודלי.‬ ‫-כן, גבירתי.‬
‫איזו הפתעה נפלאה.‬
‫האמנם?‬
‫את נראית כאילו ראית רוח רפאים.‬
‫בואי הנה.‬
‫יבוא.‬
‫גב׳ וילסון סיפרה לי שתגישי תה במקום חדש.‬
‫זה חדש.‬
‫אכן.‬
‫האם פירוש הדבר הוא ש…‬
‫אני התה שמוגש לך.‬
‫לא חייבים למהר.‬ ‫-תתפשט.‬
‫קיבלנו ערב חופשי.‬
‫אני בטוחה שכן…‬
‫שכחתי את הארנק שלי בחדרי.‬
‫ניפגש במסבאה.‬
‫סופי?‬
‫מה אתה…‬
‫חשבתי שאתה…‬
‫אם תרצי שאלך, אלך.‬
‫אך האמת היא ש…‬
‫אני שומר מרחק מפני שאת כל הזמן במחשבותיי.‬
‫עיניי מחפשות אותך בכל פעם שאני נכנס לחדר.‬
‫לבי דופק כשאת בסביבה.‬
‫קיומך במציאות נהיה מפתה יותר‬
‫מכל פנטזיה אפשרית,‬
‫ואיני יכול לחיות בלעדייך.‬
‫בנדיקט.‬
‫התכוונתי לזה כשאמרתי שמגיע לך יותר.‬
‫אני נחוש לתת לך את זה, ויותר.‬
‫סופי,‬
‫תהיי המאהבת שלי.‬
‫את באה, סופי?‬
‫אנחנו מחכים לך.‬
‫איש חכם אמר פעם‬
‫שכל העולם במה,‬
‫ולכל אחד יש תפקיד שעליו לשחק.‬
‫כשמגלמים את אותה הדמות לאורך זמן,‬ ‫מתחילים לעתים לחוש מחנק.‬
‫מה? מה יש?‬
‫כלום. אני פשוט…‬
‫מאושרת.‬
‫אך מה קורה כשמחליטים לשחק במשחק חדש?‬
‫האם זה ייצוֹר משהו בלתי צפוי?‬
‫או שמא זה ייצוֹר…‬
‫תמיד רציתי לגור בכיכר גרובנור.‬
‫ברוך שובך, גבירתי.‬
‫משהו נורא יותר מכל דמיון?‬
‫תרגום כתוביות: יניב אידלשטיין‬