- Hogy érzed magad? - Úgy, mint aki nyerni fog.
Sosem nyersz.
De úgy érzem magam, mint aki nyerni fog.
Hogy lehetsz ilyen rossz ebben?
A rutin.
Gyerekkoromban az autóban játszottunk, mágneses backgammon-készlettel.
Akkor is veszítettem apám ellen, ha vezetett.
Nem látta a táblát, és még így is legyőzött.
Ezt könnyen elhiszem. Miért is ne?
Ma lenne a születésnapja.
Édesapádé?
Igen, most jutott csak eszembe.
Nos, boldog szülinapot, Wynter papa!
Visszavágó?
Ma lenne...
157 éves?
Kösz.
Csak kiszámoltam.
Remek.
Hány éve halt meg?
Márciusban lesz ötvennégy éve.
Basszus!
Sajnálom, A. B.!
Hány éves voltál?
Tizenegy. Anyával együtt autóbalesetben haltak meg.
Nyugi, nem a backgammon miatt.
Jó szülők voltak.
Mindig szívatsz, hogy miért nincs családom.
Hát ezért.
Volt
családom.
Miért hagyod, hogy mindig így jártassam a szám, A. B.?
- Hogy szörnyen érezd magad. - Igen. Az sikerült.
Halasszuk el a következőt! Le kell vezényelnem a vacsorát.
Próbálok nem megölni senkit.
Se meghalni.
Van családod. Tudod, ugye?
Ez az egész itt az.
Ez az egész.
Mr. Wynter!
George!
- Nincs allergia? - Azt mondta.
Remek.
Ki maga?
Azonnal jöjjön fel A. B. Wynter! Mert eldugult a kurva vécém!
Te egy öreg robotember vagy a Háznagy bolygóról, szóval talán te...
- Küldök egy szerelőt a vécéhez. - Köszönöm.
És reggel beszélek a bátyjával.
Valami nagyszerűt akarok csinálni. De ezt sosem értetted.
És ha még egyszer az utamba állsz, meg foglak ölni!
Nem, ne szopass!
Fél Ausztrália jön a kurva bulira.
Harry Styles kell ide.
Baszki! Senki nem akar fellépni ebben a redvás házban!
- Igen? - Gond van a földszinten.
Valentina Motta. Lorenzo, bízd rám!
- Engedje el őket! - Az protokollellenes.
- Kit érdekel? - Engem.
Jól hallom, hogy nincs fellépő?
Elnézést a zavarásért! Történt egy lemondás.
- Igen, oké. - Megoldom. A Lincoln-hálószoba.
Lófaszt! Minden egyes protokollt követek.
Kérdeztem az allergiákat. Vidd innen a virágokat!
- Miért én takarítom Tripp mocskát? - Kaphatunk egy percet?
Egy kibaszott eldugult vécét. A fiam születésnapján.
- Sajnálom. - Ezt mondom, hogy kellene még egy...
...leszarom a munkát!
- Rollie, csere! - Erre jöjjön!
Rollie, őket cseréld ki! Elnézést!
Baleset történt a déli kapu előtt.
Onnan jött a hang. Keresik az ügynökeink.
- Sheila leült a... - Mit művel?
- Nem mehetsz az ebédlőbe. - Baszd meg, A. B.!
Gond van a kengurukkal.
Nem veheti el a kenguruimat is!
- Semmit nem vettem el magától. - Nem maga.
Ő!
...nem helyes. Nem! Leleplezem ezt.
Mindent elmondok nekik!
Mindent!
Pont téged kerestelek. Beszéltem Marvellával a desszertről...
Nem távozom.
Nem hagyhatom itt így a Házat. A mai este után főleg.
A. B. kéri, hogy készítsd elő a Lincoln-hálót.
Miniszter úr, minden rendben?
Halló! Adj öt percet!
Nem élem túl ezt az éjszakát.
El kell menned a szintről.
Hagyd! Később elviszed. Nyomás!
- Halló? - Gyere a Sárga ovális szobába!
Te egy öreg...
- Megöllek! - Senki nem...
- Erről akartam... - Nem maga. Ő!
Baszódj meg, A. B!
- Ön szerint ebben a szobában történt? - Meggyőződésem.
A REZIDENCIA
8. A SÁRGA SZOBA REJTÉLYE
Cupp nyomozó? Készen áll?
- El kell érnem a repülőmet. - Értem. Mi készen állunk.
- Egy óriás hangyászpitta. - Az meg mi?
- A madár, ami miatt repülök. - Remek.
Méretes hangyászpittának hangzik.
A többi tracheofon királygébics-alkatú madárhoz képest hatalmas.
Nagy.
Köszönöm, hogy megjelent a bizottság előtt, Cupp nyomozó.
Mint tudja, a Fehér Ház háznagya, A. B. Wynter halála ügyében vizsgálódunk.
Hallottam róla.
A meghallgatások kezdetekor le volt zárva a nyomozás,
és öngyilkosságnak minősítették Mr. Wynter halálát.
Megtudhattuk a nehézkes meghallgatások során...
Szenátorok!
...amiért vállalom a felelősséget,
hogy Mr. Wynter halálának története jóval...
bonyolultabb.
Sajnos ez egy kicsit későn derült ki, azután, hogy ön távozott.
Hogy óriás hangyászpittát találjak.
A legnagyobb tracheofon királygébics-alkatú madarat,
ha jól értem.
- Igen. - De visszatért.
És beleegyezett, hogy a reptér felé menet bejön, hogy jelentse,
hogy a nyomozás során őrizetbe vettek egy gyanúsítottat.
- Igen, szenátor. - És mi a gyanúsított neve?
Zárt ülésen vagyunk, Cupp nyomozó, tekintetbe véve az eljárás érzékenységét.
Igen, oké.
De nem akarják hallani, hogy jöttem rá?
- Valami eltűnt a Sárga ovális szobából. - Igen.
- Egy vázakészlet egyik darabja. - 1823-as francia porcelán.
Október 11-e, Mr. Wynter halála óta nem látta, ugye?
Igen!
És nem is fogja. Eltört. Sajnálom.
Cupp nyomozó, nem csak az hiányzik a szobából.
Tudom.
Egy órát keresek.
Jó, persze.
Ez jó lesz?
Nem. Egy bizonyos órát.
Ja, értem.
A Sárga ovális szobán kívül mindenhol van óra a kandallón.
Ja, hogy az! A Franklin-óra.
- Elvitték. - Tudja, hol van?
- Nem, pedig kerestük. - Van róla képe?
ELTŰNT!
- Jó nagy óra. - Igen.
- Elvihetem? - Nem.
- A sárga rózsák? - Az ajtó mellett.
Emlékszem rájuk, persze.
Sérültek voltak.
Nem sérültnek nevezném őket.
- Akkor minek? - Égettnek.
Égettnek?
Szép, friss virágok voltak. Két nappal később kiszáradtak. Megégtek.
- Mi okozhat ilyet? - Valami erős.
Kontakt hatású gyomirtó.
- Talán paraquat. - Paraquat?
- Ez a tippem. - Tart itt olyat?
Tartok-e ipari gyomirtót az apró szobában, ahol csinos csokrokat kötök?
Ez a kérdése?
Sajnos igen.
Nem tartok.
De tudom, hol találnak.
Paraquat? Azt már nem használhatjuk.
Sőt, semmilyen vegyszert nem.
Egy éve szóltak, hogy méregteleníteni kell a kertészkedést.
- Csak tudatos tereprendezést végzünk. - Az mi?
Lövésem nincs.
Ki kellett dobni a gyomirtókat, mint a paraquatot.
De most esik le, hogy nem jöttek el, hogy tényleg be is gyűjtsék.
Ha van még, az itt van.
Úgy látom, még itt van.
- Tudja, ez nagyon fura. - Igen.
- Tudja, mit fogok mondani? - Igen.
Nagyon fura.
Amikor Wyntert megölték, és mind itt voltunk együtt,
úgy éreztem, valamit elmozdítottak itt. Ön is említette.
Valami nem stimmel a polccal.
Nem tudja, mi, és ez zavarja.
- Valami megváltozott. - Ja, hogy az.
Igen!
Velünk jönne?
Istenem!
- Felismeri? - Igen, az asztalomról van. Miért...
Nehéz elmagyarázni.
- Megkaphatom? - Nem.
- Az enyém. - Paraquat van benne.
A húgom készítette.
Gyilkos fegyvernek tekinthető.
Oké.
Megtarthatja.
Elmegyek.
Köszönöm, Emily!
- Hol tartunk? - A Sárga ovális szobában.
Úgy értem, mit művelünk?
Nyomokat keresünk.
Úgy értem, mi az?
Egy pohárka.
- Érti, mire célzok? - Nem.
- Általában? - Nem.
Tegnap éjjel itt volt Bruce és Elsyie.
Bruce és Elsyie közt vacillált. „Bruce ölte meg Wyntert, vagy Elsyie?”
Most van egy pohárkánk, Bruce vagy Elsyie sehol,
és azon gondolkodom, hogy közeledünk-e.
- Mihez? - A. B. Wynter gyilkosának megtalálásához.
Igen.
Igen!
Valaki kiment a fészerbe a díszvacsora estéjén.
Szerintem mérget keresett. Vitt egy rendes poharat.
De az leesett vagy eltört. Nem tudom, miért.
Aztán megfogta ezt.
Megtalálta a mérget, a paraquatot, és ebbe öntött belőle.
A telefonon felhívta A. B. Wyntert az irodájában,
majd idejött.
Illetve oda, aztán ide.
Két poharat láttam aznap. A dohányzóasztalon és a másik asztalon.
Gyanítom, hogy a másik asztalon lévőben volt a virágokra öntött méreg.
Egy részét Wynter valószínűleg megitta.
Valaki eldobott egy vázát. Szerintem ennek a falnak ütközött.
A váza eltűnt.
A másik még itt van. Benyomódások vannak itt a falon.
Az a tippem, hogy Wynternek szánta, ezért voltak kis vágások az arcán.
Mivel ez nem volt elég, felkapott egy nehéz tárgyat,
talán a gyertyatartót, de az nem volt elég nehéz.
Szerintem a gyertyatartó akkor esett le,
amikor Mr. Wynter az asztalnak esett, miután megitta a mérget.
Szerintem az óra volt a nehéz tárgy.
Nincs ott óra.
Pontosan. Szerintem emiatt.
- Az óra lenne a gyilkos fegyver? - Igen.
- Azt mondta, a pohár az. - Azt mondtam, annak tekinthető.
- Meg kell találnunk. - Igen.
- Tudja, hol van? - Nem, de tudom, hol nem keresték.
Egy óra?
Nem hinném.
Tudja, nem egy hagyományos „óra óra”.
Miért teszi idézőjelbe? Mi az az „óra óra”?
- Nem akarok bajba kerülni. - Rendőrök vagyunk.
Rendben.
Nos, van itt egy szép óra.
Inkább egy szobor egy fazonról óraszerű elemekkel.
Mit keres ez önnél?
A könyvtárból hoztam el, még régebben.
Megtudtam, hogy Wynter keresi,
és már amúgy is haragudott rám néhány dolog miatt.
Amikor hallottam, hogy elmegy, gondoltam, kivárom.
És majd utána visszateszem. De az nem történt meg. Szóval itt tartunk.
Nem tudom eldönteni, hogy menő-e.
Nem tudja?
- Hogyhogy „elmegy”? - Mi?
Azt mondta, Mr. Wynter el akart menni.
- A házból. - Nyugdíjba?
- Gondolom. - Mikor?
Már itt laktam. Szóval talán pár hónapja?
- Egy éve él itt. - Baszki, tényleg?
- Hol hallotta? - Kint, a folyosón.
A folyosón? Lakógyűlés volt, vagy mi?
Nem tudom, haver. Talán a néni mondta, vagy a seggfej, aki a tesómnak dolgozik.
- Ez sok embert jelenthet. - A nagy seggfejre gondolok.
A világ legnagyobb seggfejére.
Mi van? Nem tudom, mi a faszról beszél.
Kattant a faszi. Ezt tudják, ugye?
- Nem hallott Wynter távozásáról? - Nem.
De nem követem a rezidencia személyzeti ügyeit,
mert Morgan elnöknek segítek vezetni a kurva országot.
Közel jár a megoldáshoz?
Mert az, hogy Wynter nyugdíjazási terveiről kérdez,
nem arra utal, hogy közel jár.
Várjon!
A halála napján, amikor feljött ide, és megkértem,
hogy állítson le mindent, és nemet mondott...
- Kiről beszél? - Jasmine Haney-ről.
Arról magyarázott, hogy 11 éve dolgozik itt...
Szeretnék háznagy lenni. Azt hittem, az leszek.
De ma este egyértelműen közölték,
hogy a közeljövőben nem leszek én a háznagy.
Szívatott, amíg nem látta, hogy Wynter meghalt.
Nem tudom, összefügg-e a távozásával.
Wynter a halála éjszakáján bombát dobott Jasmine-re.
Úgy volt, hogy Jasmine lesz a következő háznagy.
Mindenki tudta. Ő is. Egy éve szólt neki. Nyugdíjba készült. Jasmine volt az utódja.
De a tavalyi év során
mind éreztük, hogy kezd szétcsúszni a dolog.
Nem adott meg pontos dátumot.
- És egyre csak tologatta, amit ígért. - Először az ünnepek miatt.
Aztán a terrortámadások miatt. Azok után nem mehetett el.
Aztán a húsvét.
- Július negyedike. - Újra az ünnepek.
Jasmine egyre frusztráltabb lett. Türelemre intettem.
Egy kis idő kellett még Wynternek, hogy elengedje.
Ezt gondoltam. Jasmine is.
Addig az éjszakáig.
Nem távozom.
Nem megyek nyugdíjba. Még legalább két évig.
Egy bomba.
Jasmine nagyon bepöccent.
Mi?
Tudom.
Évek? Már évek óta várok. Nem várok még több évet.
Csak beszéljétek meg!
Elegem van a beszédből. Szart se érek vele.
Mellette vagyok. „Igen, uram. Nem, uram.”
„Hadd oldjam meg, uram!” Rendbe hozom, amit elcsesz.
Próbált újra beszélni vele, de semmire nem ment.
Nem hallgatott meg.
Nem volt több lehetősége.
- Jasmine Haney? - Igen.
- Ez meglepte? - Engem nem könnyű meglepni.
De beismerem, érdekesebbé tette a dolgokat.
Már azonosítottam néhány embert,
akik szerepet játszhattak Mr. Wynter halálában.
Lett még egy.
Ez az.
Ő az.
Az övé a legtisztább, legegyértelműbb, legerősebb indíték. Hallottuk.
Hozzáfért mindenhez, és teljesen logikus.
Ő mondott el, mutatott meg, alakított mindent nekünk.
Másokról beszélünk, de néha a szemünk előtt van, amit keresünk.
Úgy rejtőzik, hogy nem rejtőzik. A nyilvánvaló dolog.
Amit nézünk. Csak nem látjuk.
Igen, egyetértek.
De pontosan hogyan?
És mikor? Egyedül dolgozott?
Sokkal könnyebb megérteni az egészet, ha mások is érintettek.
Tudom, hogy fura,
de látták a Gyilkosság az Orient Expresszen-t?
- Az újat? - Vagy a régit.
Egyiket sem.
- Akkor miért kérdezte? - Olvastam.
Én nem olvastam. Nem ez a lényeg.
- A történet a lényeg. - Jó könyv.
Biztosan az. Egyszer majd elolvasom.
GYILKOSSÁG AZ ORIENT EXPRESSZEN
Oké, ez fura.
Szóval kiderül, hogy mind együtt csinálták.
Az összes gyanúsított. És ez elgondolkodtat.
Várjon, egyetért velem?
Mi?
- Abban, hogy a szemünk előtt van. - Igen.
Volt már erre példa, de valójában gúnyolódott.
Igen.
Igen. Szóval azelőtt gúnyolódott, most viszont nem gúnyolódik?
Nem.
Visszamegyek oda, ahol kezdtem.
Néha az ember szeme előtt van.
A dolog, ami rejtőzködik.
A nyilvánvaló dolog. Amit nézünk.
Csak nem látjuk.
Igen.
Egyetértek.
- Az ott... - Igen.
A. B. Wynter naplója?
Ott volt a polcon, a szobában, ami csak neki volt fontos.
Mert mi az, amit soha senki nem néz meg?
Én egy dobozt használok, ami kólás doboznak tűnik,
de lecsavarható az alja.
De nem erre gondolt.
A könyvtárszoba.
Senkit nem érdekel a könyvtárszoba.
Már rájöhettem volna. Itt volt minden.
A füzetei, a naplói régimódi könyvnek látszottak.
Mindent leírt.
Ez Mr. Wynter kedvenc szobája. Minden reggel itt kezdett,
és esténként ide nézett be utoljára.
Nem vettem észre, és pontosan ezért csinálta így.
- Elolvasta őket? - Megpróbáltam.
És?
Viccesek voltak, műveltek, önkritikusak, meglepően nagylelkűek és megrendítőek.
Őszintén írt a számos pozitív és a néhány negatív érzéséről.
Különösen megvetette Lilly Schumachert, ami nem lepett meg,
de az érzés hevessége igen.
Megromlott a kapcsolata Mr. Gottharddal. Nem kedvelte Trippet.
Nem tetszett neki,
hogy Marvella hozzáfér a késekhez és Sheila a vodkához.
Főkönyvet vezetett betűkkel és számokkal,
amit akkor nem tudtam értelmezni, de ami később fontosnak bizonyult.
Szóval hasznos volt?
Rendkívül. És az utolsó oldalig még el se értem.
- Mi állt az utolsó oldalon? - Semmi.
A búcsúlevél.
Igen, de nem búcsúlevél volt. Bár nem tudtam ezt.
Tessék? Lehetett búcsúlevél?
Sosem gondoltam, hogy Mr. Wynter öngyilkos lett.
De a cetli búcsúlevélnek tűnt.
Az oldal kontextusában egyértelművé vált, hogy eredetileg nem az volt.
Még nem tudtam megmagyarázni.
- Ő tépte ki? - Valaki más volt?
- Véletlenül? - Direkt?
Tudta bárki, hogy itt voltak?
- Ki? - Angie.
- Jasmine. - Miért volt nála?
- Hogy került hozzá? - Tessék?
Ha megölték a Sárga ovális szobában, miért volt nála búcsúlevél a másikban?
Csak véletlen volt?
És mire jutott?
Semmire, mert akkor szabadult el a pokol.
A harmadikra! Azonnal!
Én vagyok. Csak menőzök.
Nem örülök, Cupp nyomozó.
Az rossz hír, mert ön a világ legfontosabb embere.
Miért nem örül?
Mit művel itt?
Ki engedte vissza a házba?
Válaszolna?
Igen, oké. Mielőtt ujjal kezdenek mutogatni.
- Harry... - Nem egyedül döntöttem el.
Több fél közösen hozta a döntést.
- Ön hívott fel. - Harry!
Igen, oké. Megkértem Cupp nyomozót, hogy jöjjön vissza.
Elnök úr, szerintem fontos, hogy megoldódjon ez.
A meghallgatások által okozott kár...
- Nem is szóltál nekem. - Nem itt laksz.
Ez a Fehér Ház. Én vagyok az elnök.
- Neked szólt? - Nem.
Nekem se szólt. Pedig mi vagyunk az illetékesek.
Mi a faszom?
Dehogy illetékesek.
Itt van a rohadt kempingigazgató?
A Nemzetipark-rendőrség illetékes...
- ...a kibaszott erdőben. - Gyakori tévedés.
Washingtoni Rendőrség az illetékes. Ezért vagyok itt.
- Látja az egyenruhát? - Nehéz nem észrevenni.
Mindig az egyenruha! Abban is alszik?
Tiszteletet parancsol még akkor is, ha benne alszom.
Mindig szolgálatban vagyok.
- Ez a festmény a Vörös szobában volt. - Oké.
És a festmények, amik itt voltak, most a Zöld szobában lógnak.
És ami a Zöld szobában volt,
ahova azok egyike került, most a Vörös szobában lóg.
Jó sok szín. Fontos ez?
- Igen. - Miért?
Mert most már pontosan tudom, hogyan ölték meg A. B. Wyntert.
Megoldotta.
Nem. Az ügy egy részét oldottam meg. Egy nagyon fontos részét.
Tudtam, hogyan tették, de nem tudtam, ki.
De azt is tudtam, hogyan deríthetem ki.
Két órát kértem az elnöktől.
Ha megadja, és össze tudja gyűjteni az embereket a listámról,
és találkozunk a Keleti szobában, megmondom, ki ölte meg A. B. Wyntert.
- És? - Beleegyezett.
Mire kellett a két óra?
Főleg madarászni. És elvarrni néhány szálat.
Cupp nyomozó látni akarja az előtérben. Szerintem felvehetne egy cipőt.
Jó.
Remek választás.
És immunitást kellett szereznem valakinek, hogy eljöjjön a Fehér Házba.
Cserébe ön beleegyezett, hogy idejön.
Így van, szenátor.
Itt van?
Hol van?
A helyszínen.
Ne már!
Megvan a halászvarjú, a pehelyharkály és a fűrészbagoly.
És tudom, hogy Dokes főnök is örül ennek.
Mindig jó, ha baglyot látsz.
Oké, mindenkinek köszönöm a részvételt!
Értékelem, hogy az elfoglaltságuk ellenére időt szántak rám.
Külön kiemelném a világ leghatalmasabb emberét.
Köszönöm, elnök úr!
Ez valami vicc, baszki?
Üdv Ausztráliából, komák!
Mr. Doumbe, köszönöm, hogy eljött. Cordelia Cupp vagyok.
Én leszek ma a házigazdája. Néhány dolog, mielőtt belevágunk.
Először is szeretnék megbizonyosodni arról,
hogy mindenki A. B. Wynter halála miatt van itt.
Ha egy másik gyilkosság miatt jöttek, az elég nagy gond.
Úgyhogy kérem, szóljanak!
Kérem, ne nyúljanak a berendezéshez, mert értékes lehet,
vagy a gyilkos ujjlenyomata lehet rajta!
Fogadok kérdéseket.
A harmadikon, a játékszobában kezdünk,
majd lejövünk.
Elmagyarázom. Remélem, mindenkin kényelmes cipő van.
Vagy igazából bármilyen lábbeli megteszi.
Oké.
Az utolsó, és ez fontos.
Nagyon sok nyomozó, még az igaziak is
akkor tartanak ilyen összegzést, amikor már tudják, ki a bűnös,
amit én mindig is furcsának tartottam.
De most megmondom,
hogy nem tudom, ki ölte meg A. B. Wyntert.
Tudom, hogy megölték.
Tudom, hogy ebben a szobában van a gyilkosa.
Remélem, ez benne volt a meghívójukban.
De nem tudom, ki az.
Biztos vagyok benne, hogy mire végzek, tudni fogom.
Tehát ha ön ölte meg A. B.-t,
akkor bocs, de már nem mehet el. Tudni fogom.
És ha nem ön ölte meg A. B.-t, akkor bocs, de nem mehet el,
mert azt hinném, ön volt, és talán bizonyítékom is van,
mert valami retteneteset biztosan tett.
Szóval öveket becsatolni!
Nincs kijárat.
A játékszobában találkozunk.
- Ez tényleg igaz? - Mi?
- Hogy nem tudta? - Teljesen.
Menet közben akart rájönni?
Tudtam, hogy rájövök. Van egy madár.
A gezerigó. Van egy szokása.
Tudja, hogy közel van egy rovar, de nem tudja, hol van.
Szóval hirtelen széttárja a szárnyát,
hogy a rovar megrebbenjen.
Erre figyeljen!
A rebbenésre.
Menjünk vissza a vacsora estéjére!
Úgy kezdődött, hogy az anyja hallott egy puffanást,
idejött, és holtan találta Mr. Wyntert.
Amikor fél órával később ideértem,
mind azt hitték, öngyilkos lett,
főleg ön.
Öngyilkosságnak tartjuk.
Szinte rögtön mondtam, hogy téved, és igazam volt,
és ez azóta is meghatározza a kapcsolatunkat.
Ez hosszú lesz.
Elmehet.
Nem sokkal később konkrétan elmondtam, hogy miért nem öngyilkosságnak tartom.
Nincs itt kés.
De nem csak a kés miatt.
A vér az ingen, amit Mr. Wynter viselt,
nem az övé volt.
Rylance ausztrál külügyminiszter vére és inge volt,
amit Mr. Wynter nagyon kedvesen elcserélt Mr. Rylance-szel
az irodájában, egy órával korábban.
A csere oka...
bár érdekes, most nem számít.
Elmehetek?
Persze.
Más érdekességek több időt vettek el,
de az első és legfontosabb kérdés a hiányzó kés volt.
És ez elvezetett a felfedezéshez, hogy valóban volt itt egy kés, egy jó kés,
az öné, Mr. Gotthard,
és ön elvitte ezt a kést a tetthelyről, és megpróbálta megsemmisíteni.
Ezt beismerte.
Ha vége az egésznek, szeretnék egy saját irodát.
A libanoni cédrus egyetlen tűlevele
és nagyon sok hazudozás végül elvezetett Ms. Cannonhöz,
aki ebben a szobában volt Wynter halálakor,
és azt a vodkát itta, amit Ms. Coxnak kellett volna vinnie.
Vodkát vitt anyámnak?
Rágyújthatok itt?
Nem.
Köze volt Ms. Cannonnek Mr. Wynter halálához?
Nem tudom.
Még nem, de itt volt.
Mr. Gotthard és Ms. Cannon is jártak a szobában.
Majd megtudtam még egy fontos tényt
a kevesek egyikétől, akik nem hazudtak nekem aznap éjjel,
Anne Dodge orvosszakértőtől.
Ms. Dodge megerősítette a gyanúmat.
Mr. Wynter valószínűleg a tarkójára mért ütésbe halt bele,
és valóban vett be mérget,
és már halott volt, mire elvágták a csuklóját.
Nem ő vágta el a saját csuklóját.
Mert már halott volt.
Oké, értem.
Köszönöm.
Furcsa kis ember ez.
Már ekkor rájöttem,
hogy Wyntert természetesen bevonszolták ebbe a szobába,
és Anne Dodge jelentése eldöntötte az ügyet.
Mr. Wynter nem lett öngyilkos a játékszobában.
Nem a játékszobában ölték meg.
Bevonszolták ide.
- Honnan? - Innen, a 301-es szobából.
A díszvacsora estéjén a 301-es szoba felújítás alatt állt.
Hamis felújítás alatt, amit Morgan elnök és Elliott rendelt el,
hogy Harry Hollinger nővére ne aludhasson a Fehér Házban.
A szoba szerepére az első nyom az volt,
hogy leragasztották az ajtót, ami szokatlannak tűnt.
Még szokatlanabb volt a festékszag, mert ne feledjék, hamis volt a felújítás,
amit azért rendeztek,
hogy távol tartsák Harry elviselhetetlen nővérét.
Abbahagyná ezt, kérem?
Nagyon kedves ember.
A festék alatt friss vért találtam,
amit újabb rendkívüli fordulat követett.
Egy koraérett nyomozó,
aki az út túloldalán szállt meg a hotelben,
villogó vörös fényt látott ebben a szobában
nem sokkal Mr. Wynter halála után.
Ezt a fényt Tripp Morgan csuklójáig tudtam követni.
Ez a rohadt óra! Annyi bajom van vele!
Biztosra vettem, hogy köze van az eseményekhez,
de meg kellett várnom, hogy ő mesélje el, amit részletesen meg is tett.
Úgyhogy köszönöm.
- Mit köszön? - A magyarázatot.
Egy szót sem mondtam.
- Mondott önnek bármit? - Igen.
Bassza meg!
Cupp nyomozó látni akarja.
A fiatal nyomozótól tudtam, hogy Tripp a szobában volt,
de többet nem, és biztos voltam benne, hogy nekem ezután se fog megnyílni.
- A zongoránál? - Igen.
De nagy dumás,
és néha csak össze kell rakni a megfelelő kombinációt.
George McCutcheon. Az egyetlen George McCutcheon.
Viccelek. Tudom, hogy hárman vagytok.
Mi a pálya, George?
Trippből csak egy van. Hála az égnek, ugye?
Láttad a nyomozót? Aki Indiana Jonesnak öltözik.
„A világ legjobb nyomozója.”
Ha minden igaz, itt találkozom vele. Végig zaklatott, George.
Hidd el, semmi közöm az egészhez!
A. B.-hez kurvára semmi.
Bejött a faszi a szobámba, őrjöngött, de ennyi volt. Vágod?
Furán nézel rám.
Mondhatok valamit, G.? Oké?
Aznap, a vacsora estéjén jól bebasztam.
Te régen buliztál, ugye?
Igen, vágod a témát!
Szóval kurvára buliztam.
Mert a szarházi bátyám nem hívott meg a buliba
az ausztrálokkal, akik aztán tudnak bulizni.
Elmentem a folyosó végén lévő szobába,
hogy a sok seggfej békén hagyjon, és kidőltem, haver.
Kurvára bealudtam.
Aztán felébredtem.
Minden fasza?
McCutcheon, csak te és én dumálunk. Ugye, haver?
Oké. Szóval, haver, felébredtem,
és A. B. Wynter a földön feküdt mellettem, holtan. Holtan, bazmeg!
Gondoltam, hogy jól megszoptam.
Beszartam, mert nemrég még a szobámban veszekedtem vele,
amit a kamu villanyszerelő is tud.
Szóval szétnéztem a folyosón, és láttam az alkesz komornyiknőt.
Ő is be volt baszva, észre se vett.
Visszamentem és odahúztam A. B.-t.
Nem vagyok büszke erre. Oké, George?
Nem vagyok büszke rá, de felemeltem
és elkezdtem vonszolni a kurva folyosón.
Nem tudtam, hová megyek. A játékszobába vittem, és ott hagytam.
Aztán visszaszaladtam a másik szobába,
és láttam a kurva vért.
Szóval fogtam egy kis festéket. Igen, haver, komolyan.
És lefestettem.
Kurva jól. Elöntött az adrenalin. Bármire képes voltam.
Haver, kiderült, hogy tudok festeni!
Szóval elkészültem, oké. Vége volt a csesződésnek.
És haver, lenéztem a földre, és megláttam a kurva kulcscsomót,
és néztem, hogy mi a fasz?
Kurva gyorsan visszarohantam a folyosón.
De halkan, mint egy párduc, hogy ne ébredjen fel Elliott anyucija.
Visszatettem a kulcsokat A. B. zsebébe, és éreztem, hogy van ott egy papírdarab.
Kihúztam. Haver, egy rohadt búcsúlevél volt!
A. B. megölte magát.
Bassza meg!
Ezt jól elbasztam, ugye? Ha ott hagyom, nem lett volna baj.
De most mit tegyek? Vigyem vissza?
És ha valaki meglát? Amúgy is tutajrészeg voltam.
Itt lehet, hogy elcsesztem, ugye?
Kurvára pörögtem. Vert a szívem, mint egy hörcsögé.
Azt gondoltam, úgy kell tűnjön, mintha ott ölte volna meg magát.
Kinyitottam a szomszéd ajtót. Bementem a német irodájába.
Az az ijesztő fasz ott tartja a késeit.
Állandóan kölcsönveszem a késeit. Minden hülyeségre.
Egyszer rövidebbre vágtam egy köpeny övét. Csak fogtam egy kését, és lefűrészeltem.
Szóval fogtam a kést, visszamentem a szobába,
és megtettem, amit kellett, G.
Elvágtam a csuklóját, ledobtam a kést, visszatettem a cetlit, és leléptem.
Nem tettem semmi mást.
Ahogy mondtam, haver, semmi közöm az egészhez.
Szerintem nem jön a nyomozó. Jót beszélgettünk, G.! Csákó!
- Ja, egy nagy... - Mi?
Ne már, ez tiszta kamu!
A késeimhez nyúlt?
- Az anyucikám? - Szarházi?
- Mutatok alkesz komornyikot! - Kamu villanyszerelő?
Ez kurva gáz, Tripp.
Talán meghívhattál volna a vacsorára, tesó.
Tripp tette?
Tripp ölte meg A. B. Wyntert?
Erre nem válaszolok. Még nem.
De elárulom, hogy Mr. Wyntert nem itt ölték meg.
Sőt, majdnem 20 perce halott volt,
amikor Tripp idevonszolta a folyosón.
Szóval megint csak az eredeti kérdéssel állunk szemben.
Honnan és ki?
És most még hihetetlenebb és váratlanabb a válasz.
Honnan?
Odalentről.
A díszvacsora estéjén
Kylie Minogue vért talált a Lincoln-hálószobában.
Úgy vélem, Mr. Wyntert egy időre a Lincoln-hálószobába vitték,
hogy megpihenhessen az ember, aki a Sárga ovális szobából vonszolta,
és aki felvitte a lépcsőn a 301-es szobába.
Miért mondom, hogy a Sárga ovális szobából vonszolták?
Mert ön eskü alatt vallotta, hogy ezt látta.
Láttam, hogy a Sárga ovális szobából húz ki egy testet.
Tehát onnan, a Sárga ovális szobából vitte valaki,
de ki volt az?
Látta. Nem igaz, Mr. Doumbe?
Az ügyvédem tanácsára...
Kihagyhatod, haver.
Kit látott, amint Mr. Wyntert húzta ki a Sárga ovális szobából?
Őt!
Bruce Gellert, a morcos, de úgy tűnik, szeretetre méltó szerelőt,
aki aznap veszekedett Mr. Wynterrel és Tripp-pel,
és akit Lilly fél óra múlva a Sárga ovális szobában látott.
De amikor ön látta, Mr. Doumbe,
akkor A. B. Wyntert vonszolta ezen a folyosón.
Miért?
Ez bonyolultabb.
Bruce úgy tudta, hogy egy olyan bűntényt tussolt el,
aminek az elkövetője a szerelme,
Elsyie Chayle.
Basszus!
Bruce és Elsyie egy pár voltak.
És a díszvacsora során Bruce itt találta a kétségbeesett Elsyie-t,
aki kevéssel azelőtt veszekedett Mr. Wynterrel a Sárga ovális szobában.
Miközben Mr. Wynter a szobában maradt, próbálta megnyugtatni, de nem fogadta el.
Meg fogom ölni.
Bruce itt hagyta Elsyie-t...
elsétált a liftig,
de aztán, mivel aggódott érte, visszafordult,
és azt látta, hogy Elsyie kiszalad a Sárga ovális szobából.
Amikor pár pillanattal később bement a szobába,
holtan találta Mr. Wyntert.
És ahogy bármely rendes ember tenné,
feltakarította,
aminek a része volt az is, hogy elvitte Mr. Wyntert a szobából.
Ezt látta Mr. Doumbe.
Fontos megjegyezni, hogy Elsyie számára ez teljesen máshogy festett.
Ő azt hiszi, hogy Bruce ölte meg Mr. Wyntert.
Ragaszkodik ahhoz, hogy amikor visszajött,
Mr. Wynter már halott volt, és amikor távozott, nem látta Bruce-t.
Bruce-nak is megvolt a maga vitája Mr. Wynterrel,
és tudta, hogy haragszik azért, ahogy Mr. Wynter ővele bánt.
De akár Bruce, akár Elsyie szavának hisznek...
- Elsyie. - Elsyie.
Bruce.
Akárhogy is, Bruce elmozdította a testet, elvonszolta a Lincoln-hálószobába,
ott hagyta, amíg az emeletre ment, és leragasztotta a 301-es szoba ajtaját,
hogy könnyebben bejuthasson, amikor Mr. Wynter testével visszajön.
Aztán felvitte és ott hagyta.
Tudom, hogy ön volt, mert itt lent ön vonszolta.
És talán ön az egyetlen, aki fel tudta vinni Mr. Wyntert a lépcsőn.
És az ön kulcsát találta meg Tripp a szobában.
És így
most itt vagyunk,
ahol az egész kezdődött.
Mivel úgy vélem, hogy ebben a szobában ölték meg Mr. Wyntert.
Tehát egy kérdés maradt csak.
Ki tette?
Ő kellett, hogy legyen, nem? Bruce, a szerelő.
- Esetleg a nő. - Nem a nő volt.
Szerintem se.
De az egyikük volt, nem? Bruce vagy Elsyie.
Nagyon drámaivá tette ezt.
Köszönöm. Igen, én is így gondoltam. Hogy Bruce vagy Elsyie volt.
De amint ezt gondoltam,
megengedtem magamnak, hogy az ellentétét is számításba vegyem.
Mi van, ha nem az egyikük volt? Mondhatnak mindketten igazat?
Lehet, hogy egyikük sem a gyilkos?
Hogy addig,
amíg Elsyie a szekrény előtt és Bruce a liftnél állt,
egy harmadik ember megölte Wyntert a Sárga ovális szobában?
Lehetséges ez?
- Igen! - Nem!
Hogyhogy egy harmadik személy?
- Ki? - Hogy jutott be?
Az ajtón.
- Megtehette ezt valaki? - Valaki megtette.
Ő.
A harmadik ember.
Azt mondta, abban a szobában volt.
Hallottam a szobában.
Én láttam, hogy onnan jött ki a folyosóra.
Immunitást élvezek.
Tudtam.
Ez az egész „csak egy ostoba értékesítő vagyok, aki kedveli az ausztrálokat,
és betévedt a Fehér Házba”, egy kamu.
Ő az a csávó abból a filmből.
Ed Norton, Legbelső félelem. Baromi jó.
Csak színjáték. Totál kamu.
Ő egy bérgyilkos.
És önnek dolgozom.
Vicceltem.
De jó volt.
Ugye, emberek?
Ő a következő Russell Crowe.
Átgondoltam a lehetőségét, hogy Mr. Doumbe volt.
Doumbe beismerte, hogy járt a szobában.
Bejöhetett, megölhette Wyntert, és visszamehetett felhívni az anyját.
- Nagynéni. - Nem vetem el ezt a lehetőséget.
De tegyük fel, hogy nem Mr. Doumbe volt.
Csak egy pillanatra. Lehetett valaki más?
Aki még pontosabban időzített.
Egy negyedik személy, aki bement a szobába,
mielőtt Mr. Doumbe átjött ide, miután Elsyie távozott,
és megölte Mr. Wyntert, mielőtt visszatért.
Lehetséges ez?
- Igen! - Nem!
Nem!
Lehetetlen, ugye?
De mégis, bár elismerem,
milyen valószínűtlennek tűnik ez, nem tudom elengedni,
mert töltöttem némi időt ebben a szobában, és felfedeztem néhány furcsaságot.
A kandallópárkányról eltűnt egy nagy óra.
Eltűnt egy váza.
Méreg égette meg a virágokat.
Dolgok, amiket nem magyaráz Bruce, Elsyie vagy Mr. Doumbe.
Dolgok, amik egy további személy jelenlétére utalnak.
De van itt egy személy.
Két személy, három személy.
És ha kell egy negyedik, dobja be őt!
Ne már, tesa!
Miért dolgozik ilyen keményen valamin, ami ilyen valószínűtlen?
Remek kérdés, Mr. Hollinger.
- Tényleg? - Igen.
Ez engem is annyira meglep, mint önt.
Ezt a kérdést teszi fel a madarász mindenről, amit lát.
Miért? Miért venném tekintetbe ezt?
Miért jutnék a legelképesztőbb,
a legszélsőségesebb, a legvalószínűtlenebb megoldásra?
És a válaszom...
a vándorgalamb.
Ez a válasza?
Nem ezt a választ vártam.
A vándorgalamb egykor a világ legnépesebb madárfaja volt.
A 19. század elején több milliárd példány élt belőle.
Több milliárd. És a 19. század végére gyakorlatilag kihalt.
Pontosabban azt hitték róla.
Aztán 1907-ben
Virginia vidékén megláttak egy kis rajt.
Ez volt a történelem utolsó hiteles vándorgalamb-észlelése.
És tudják, ki látta azokat a madarakat?
Ön!
1907-ben.
Ő.
Alexander Hamilton.
- Ilyen hülye vagy? - Fogd be!
Teddy Roosevelt.
Teddy Roosevelt elnök volt az utolsó,
aki vadon élő vándorgalambot látott.
És amikor meglátta, alig hitte el. Lehetetlen volt. Logikátlan.
Egy nagy madarász, és Teddy Roosevelt az volt,
a kontextust figyeli, megérti a kapcsolatokat és a történelmet.
Muszáj, hogy értelmes legyen, amit látunk. És a vadgalambraj nem volt az.
Egy kihalt madár.
De az embernek bíznia is kell magában,
mert tudja, hogy mit lát,
akkor is, ha minden más azt mondja, hogy nem lehet igaz.
Tudja. Tudta. Tudom.
Mit tud?
Hogy a gyilkos azon az ajtón át jött be egy pohár méreggel, paraquattal.
Hogy a gyilkos meg akarta itatni Wynterrel, és ő belekortyolt,
majd a virágokra öntötte, amitől megégtek.
Hogy egy vázát vágott Wynterhez, de elvétette.
Hogy a váza széttört a falon,
és a váza szilánkjai eltalálták Mr. Wynter homlokát.
Hogy ezután a gyilkos felvett egy nagy órát a párkányról,
a szobában található legnagyobb, legnehezebb, leghozzáférhetőbb fegyvert,
és fejbe vágta vele Mr. Wyntert, megölve őt.
Ezt tudom.
De ez lehetetlen.
Hihetetlen. Nem lehetetlen.
Lehetetlen!
Azt mondja, valaki bejött a szobába.
- Mr. Doumbe előtt? - Igen.
Aztán bejött ebbe a szobába, miközben Mr. Wynter egyedül volt?
- Igen. - És megölte A. B.-t?
- Igen. - És utána? Hová ment?
- Ki az ajtón. - Ennek a túloldalán emberek voltak.
Ott Mr. Doumbe beszélt az anyjával.
- Nem azon. - Akkor melyiken?
- Istenem! - Bassza meg!
Azon az ajtón.
Még mindig nem látom.
Mert nincs ott, Mr. Doumbe.
Már nincs.
De a gyilkosság napján volt ott egy ajtó.
Egy átjáró a Sárga ovális szoba és a Szerződésszoba közt.
Biztos, hogy én is láttam, de nem tűnt fel.
Még ma, amikor sok időt töltöttem el itt,
és felfedeztem a többi érdekességet, se tűnt fel.
Csak amikor rájöttem, hogy pár festményt elmozdítottak, és ezt azért hozták ide,
hogy elfedje a nagyobb teret, értettem meg, hogy mi történt.
Hogy az ajtót lezárták, elrejtették, kicserélték a falra.
Az ajtót, ami lehetségessé teszi a lehetetlent,
és mindannyiukból gyanúsítottat csinál.
- Nem! - Nem!
Már megint, baszki! Ne már!
- Kizárt. Belőlem nem. - Ez az!
Igen, önökből!
Mindenkiből.
A lehetőség, hogy valaki bejött, megölte Mr. Wyntert,
majd kiment az ajtón, azt jelenti, hogy bármelyikük lehetett.
Még ön is. És ön is.
És ön is.
Mert ha tévedek, akkor biztos, hogy az egyikük volt.
Itt senkinek nincs szilárd alibije
arra a rövid időre, amikor megölték Mr. Wyntert.
És a később elkövetett bizarr és rettenetes tetteik
egyiküket sem mentik fel.
Sőt, növelik az esélyét annak, hogy ön tette.
Hogy ön ölte meg.
Mind úgy tűntek, mint akik szívesen megölnék.
Mind veszekedtek vele aznap éjjel.
- Baszódj meg, A. B.! - Úgy érzem, bajod van velem.
Törött üveg van ott!
Nem távozom.
A desszertem úgy lesz felszolgálva, ahogy kitaláltam!
Mr. Wynter, kérem! Könyörgök!
Kiabáltak vele.
Mi?
Megfenyegették.
Ki ne nyissa a kurva pofáját!
Nyíltan ábrándoztak a meggyilkolásáról.
Nem fog kirúgni, ha már nincs itt.
Néhányan azt is mondták, hogy megölik.
Meg fogom...
...ölni.
És az egyikük megtette.
Szóval mondják el!
Ki zárta le az ajtót?
Jasmine rendelte el az ajtó lezárását.
Mi?
Láttam a munkálatokat, és furcsának tartottam.
Mivel az elnök és Mr. Morgan már nem laktak itt, rákérdeztem,
és azt mondták, Jasmine volt.
Ezt meg akarta említeni, Ms. Haney?
Nem, Ms. Cupp.
Nyomozó.
- Azt hiszi, hogy közöm van ehhez? - Mindennél jobban vágyott a munkára.
Azt gondolta, hogy A. B. elárulta. Veszekedett vele. Szóval igen.
Talán.
Ön záratta le az ajtót?
Igen, én voltam.
De nem én akartam.
- Utasításba kaptam. - Kitől?
Felhívott, és azt mondta, hogy intézzem el.
- Ki? - Ő.
Mi?
Ez hazugság.
Perry, ez hazugság.
Perry?
Igen. Jasmine?
Cupp nyomozó.
Nem hívta?
- Ms. Haney-t az ajtó miatt? - Igen.
Nem, miről beszél?
Felhívott. Beszéltünk.
Ez a második eset, hogy tagadja, hogy felhívott valakit.
Tudom, hogy ezek a dolgok nem történtek meg. Hazudik.
Rausch is hazudott,
hogy megparancsolta a Titkosszolgálatnak, hogy távozzanak a másodikról?
9:22-kor hívott. Beszéltem vele.
Igen, ez őrület!
Perry, kérlek!
Igen.
Egyetértek.
Volt valami bajod A. B.-vel?
Mi? Nem!
Miért kérdezed?
Mármint semmi komoly.
- Nem én tettem, Ms. Cupp. - Nyomozó.
Muszáj hinnie nekem!
A legkevésbé sem muszáj.
Van egy madár a hálószobájuk tapétáján.
Hasonlít a maláj guvattimáliához.
Nem tudom, hogy az-e, de jó egybeesés lenne.
A maláj guvattimália egy rendkívül rejtőzködő madár,
de nem a hagyományos értelemben. Nem csak észrevenni nehéz.
Nehéz azonosítani, hogy mi az.
Guvattimáliának hívják, de nem guvat.
És nem timália.
A dala szinte hasbeszélésszerű,
olyan, mintha máshonnan jönne.
Talán...
nem ön volt.
Talán kapott utasítást.
Talán telefonált valaki.
És talán nem ön volt az.
Talán valaki olyan volt, aki úgy tett, mintha ön lenne,
a hangját használva,
elrejtve a sajátját, elrejtőzve.
Ez lehetséges.
Ez...
elég...
fogós kérdés.
Én voltam.
Én zárattam le az ajtót Elliott hangján.
Tudja, hogy jól utánozom.
Elliott határozatlan. „Nos, hát, nos, ez, ez fogós kérdés.”
Tudom utánozni.
- Mi? - Miért?
Mr. Wynterrel az este folyamán összevesztünk, magáról az estéről.
Rettenetes dolgokat mondott rólam, és a vita hevében megragadtam a naplóját.
Kitéptem egy lapot. Sajnáltam.
Később keresni kezdtem,
akkor hallottam, hogy itt bent Elsyie-vel veszekszik.
Elmentem, de azonnal visszajöttem, olyan erőszakosak voltak.
Akkor láttam meg őt.
Itt.
Holtan.
Megölték.
Kik?
Ők.
- Nem! - Nem!
Mindketten itt voltak, ebben a szobában, és úgy történt, ahogy mondta, nyomozó.
Elsyie veszekedett Wynterrel. Hozzávágta a vázát.
Elvétette. Megvágta az arcát. Aztán jött Bruce, és leütötte az órával.
Ezt mondták nekem.
És a méreg?
Azt a férjének szánta.
- Tönkretette az életét. - El akarta venni a munkám.
Tönkre akart tenni.
- Tényleg meg akarta ölni. - Őt tényleg meg akartam ölni.
Ezt mondta.
A fészerbe ment, amikor úgy gondolta, egyedül lesz, és megtalálta a mérget.
A fészerből hívta fel Wyntert, hogy késik a Lincoln-hálószoba takarításával.
Amikor pár perc múlva ideért, és Wynter szembesítette a hazugságával,
rájött, hogy elveszíti a munkáját, és elborult az agya.
Akkor vágta hozzá a vázát. A méreg később jött.
Alig volt vér, ezért úgy döntöttek, hogy öngyilkosságnak állítják be.
Bruce ötlete volt. Megrendezték. Pont, ahogy ön mondta.
Illetve majdnem. A szomszéd szobából hoztak egy poharat.
Mérget öntöttek le a torkán.
- A többit a virágokra locsolták. - Kemény, baszki!
Két poharat láttam.
A másik az enyém volt. Kellett egy ital.
A búcsúlevél miatt.
Nem tudtam, mit tegyek.
Nagyon sajnáltam őket.
Tudom, hogy őrültségnek hangzik, de Elsyie olyan...
rémült volt.
Van egy kislánya.
Csak őt próbálta védeni.
A lap, amit véletlenül kitéptem Mr. Wynter naplójából,
búcsúlevélnek hangzott.
Nem annak íródott, de annak hangzott.
És rájöttem, hogy ezzel sokkal hitelesebb lenne a sztorijuk.
Odaadtam a lapot.
Bruce betette Mr. Wynter belső zsebébe,
és elvitte Wyntert.
Visszajött takarítani. Segítettem neki.
- Összeszedtük a vázát, felporszívóztunk. - A poharakat elfelejtették.
- Hibáztunk. - És az óra?
Bruce elvitte. Megszabadult tőle.
Aztán kitalálták a tökéletesen ellentmondó történeteiket.
És az ajtó?
Miért záratta le?
Bepánikoltam.
Amikor a harmadikon nyomozott, nem izgultam.
Azt hittem, megússzuk.
De amikor lejött ide, mielőtt távozott, aggódni kezdtem.
Még miután elment, akkor is féltem, hogy visszajön.
Vagy valaki más jön.
Csak azt akartam, hogy máshogy nézzen ki a szoba.
Hogy másnak tűnjön.
Őket próbáltam védeni.
Nagyon sajnálom Mr. Wyntert.
És őszintén szólva őket is.
De...
sajnálom.
- Rebbent. - Igen.
Erre figyeljen! A rebbenésre.
Mi?
Majdnem sikerült.
Majdnem.
Ez nagyon meglep, de lenyűgözött, Lilly.
Nagyon okos. Gyorsan jár az esze.
Hihetetlen színész.
Ma és azon az éjszakán is
sokkal ördögibb volt, mint képzeltem volna.
- Mi folyik itt? - Sikerülhetett volna.
Valahogy akkor is rájöttem volna. De majdnem sikerült.
Az a kérdés volt a veszte, amit a madarász kérlelhetetlenül ismétel.
Miért? Miért záratta le az átjárót, Lilly? Csak hogy jobban érezze magát?
- Nem! Jobb indok kellett ennél. - Én...
Mert volt még egy ok. Rejteget valamit. Valamit, ami tele van az ujjlenyomataival.
Valamit, ami bebizonyítja, hogy ön ölte meg A. B. Wyntert.
- Cupp nyomozó! - Elnézést kérek, elnök úr.
Igen, baszki!
Fel kell hívnom apámat.
Miért?
Az óra miatt.
Miért tetted ezt, Lilly?
Ezt meg tudom válaszolni, hacsak nem...
Vagy elkezdem én, aztán átveheti, amikor akarja.
Azért tette, mert gyűlöli.
Személyesen önt, elnök úr.
De igazából mindnyájukat.
A házat.
Magát a házat.
Az épületet. Látták, mit tett a Kék szobával?
Csak az csinál ilyet, aki igazán gyűlöli ezt a helyet.
De a Fehér Házat általánosságban is.
Az intézményét. Gyűlöli.
A történetét. A szokásokat. A személyzetet. Amit jelképez.
Amerikát.
Gyűlöli, és a legjobban Wyntert gyűlölte, mert azt képviselte, amit a ház,
és már jó ideje az útjában állt.
Wynter szabotálta a wellnesskarácsonyt.
Lilly meg akarta újítani a Fehér Házat,
ami a lerombolásával kezdődik, talán szó szerint.
Wynter pedig szerette a házat és törődött a házzal,
az emberekkel és a vízvezetékekkel és a műtárgyakkal és a büdzsékkel.
És szerette önt, elnök úr, és önt is, Mr. Morgan,
és az átlagos amerikaiakat, akik az egész országból idelátogatnak,
és Lilly számára az egész egy nagy butaságnak tűnt.
Jól mondom?
Azért ölte meg Mr. Wyntert, mert gyűlölte, és mert félt is tőle.
Tudni akarják, miért? Elmondom.
Mert a díszvacsora estéjén tudta meg, hogy Wynter le akarja leplezni.
Ezt a veszekedést hallotta Mr. Gomez.
Nem Harry Hollinger volt a szobában. Hanem Lilly.
És most ismerte el, hogy ő volt.
Zseniális próbálkozás volt, hogy Bruce-ékra terelje a gyanút.
Nagyrészt igazat mondott.
Összevesztek Wynterrel.
Rettenetes vádjai voltak. Kitépett egy lapot a naplójából.
- Ez mind igaz. - Hogyhogy „leleplezni”?
Úgy értem, hogy elmondott volna önöknek minden önző, abszurd és durva dolgot,
amit Lilly tett, és amiből talán semmiről nem tudnak,
de amiket részletesen dokumentált a naplójában.
Minden hazugság, félrevezetés, önző cselekedet
és általános seggfejség itt van.
- És ez megijesztette. - Tessék?
Bocsánat, tényleg?
Ennyije van? Ez a bizonyítéka?
Igen, veszekedtünk.
Beismerem. Veszekedtünk.
Mindenki veszekedett A. B.-vel.
És igen, belehevült, és én is.
Azt hiszi, megöltem,
mert le akarta leplezni a „seggfejségeimet”?
Komolyan?
Mit érdekel, ha baromságokat beszél Perryéknek?
Úgysem hinnének neki velem szemben. Nem így működik a világ.
És másodszor, nem érdekel.
Gazdag vagyok.
Megosztok egy titkot, emberek. A gazdagok le se szarják.
Nem fog hiányozni
az évi 114 ezer dolláros fizetésem, vagy akármennyi is,
amit amúgy is eladományozok.
Közszolgálatként teszem ezt, rendben?
Oké, srácok?
Rúgjatok ki!
Igen, Lilly, szerintem ki fogják, szóval köszönöm.
És nagyon jó érvei vannak. Komolyan.
De nem csak a seggfejségéről van szó.
Wynter tudta, hogy több kell ennél, és nem volt nehéz megtalálni.
Van néhány lap a naplóban, amit először nem tudtam mire vélni.
Tengernyi szám és betű, mint egy puzzle,
gondolom, szándékosan, hogy elrejtse a munkáját.
De rájöttem, hogy mi ez,
mert nagyon jól mennek a puzzle-ök.
Ez itt az összes pénz, amit ön eltulajdonított.
Ellopott.
Pénz honnan lesz rá? Nincsenek ehhez forrásaid.
Honnan szokott jönni a pénz? Egy másik pénzhalomból. Ilyen a pénz.
Ön gazdag, de mondok még valamit arról, hogy működik a világ.
A gazdagok állandóan lopnak.
Néha pont ezért gazdagok.
Gondolom, az ön lopása inkább a lustaságról, az arroganciáról szól,
és a rendszer lenézéséről, de ki tudja?
És nem csak pénz volt.
Ezek a számok?
Ezek azok a büntetőjogi tényállások és az etikai szabályok,
amikről Mr. Wynter tudta, hogy ön megszegte, amikor szerződéseket kötött,
szívességeket cserélt a beszállítókkal,
és azokkal, akiket meghívott a Fehér Házba,
és a tanácsaik alapján mozgatta a kormányhivatalnokokat egy díszvacsorán.
Szerintem Wynter elmondta ezt az irodájában.
Mindent elmondok nekik!
És szerintem ezt egyáltalán nem tudta leszarni.
Szerintem ezért akarta a naplóját.
És szerintem ezért, amikor aznap az irodájából jövet megállt a folyosón
és elolvasta a véletlenül kitépett oldalt,
eldöntötte, hogy megöli A. B.-t.
Öngyilkosságnak álcázva.
Akkor is megölte volna, ha nem tépi ki azt a lapot,
és jön rá, hogy mit tehet vele?
Talán. Nem lehet tudni.
És lényegtelen is.
Minden bűncselekmény indíték plusz lehetőség.
És meglátta a lehetőséget.
Eltűnnek a problémái, mert eltűnik Mr. Wynter,
és akkor átrendezheti az összes szobát
és kirúghatja a személyzetet
és nem kell két évig egy redvás tárgyalóteremben ülnie,
amíg a remek ügyvédje a vádak egy részétől megszabadítja.
Ez egyszerűbb volt. És szórakoztatóbb. És okosabb.
És ennyi volt. A kocka el volt vetve.
Minden mást tudunk.
Ön vezette a méregmentes, vegyszermentes, tudatos tereprendezési kezdeményezést,
akármi is az,
így bement a fészerbe a poharával, ami eltört,
megtöltötte Emily poharát paraquattal, ami remek választás,
és telefonon odahívta Wyntert a Sárga ovális szobába.
Bocsánatot kért. Azt mondta, amit csak kellett, és ő beleegyezett.
Adj öt percet!
Bár úgy érzem, tudta, hogy valami rossz történhet,
ahogy a madarak is megérzik a légnyomásváltozást,
amikor vihar közeledik.
Nem élem túl ezt az éjszakát.
- Elliottként hívta a Titkosszolgálatot. - 9:22-kor.
- Kiüríttette a másodikat. - Elküldött innen.
Aztán odavitte a mérget a családi nagyszobába,
megvárta, hogy Elsyie távozzon,
és bejött ide az italaikkal.
A saját whiskyjével és A. B. whisky-paraquatjával.
Aztán visszaadta a lapot a naplójából.
Búcsúlevél.
Látta, hogy zsebre teszi, aztán elkezdte megdolgozni.
Próbálta elbűvölni.
Kétlem, hogy sikerült,
de Mr. Wynter nem volt cinikus ember.
Kétlem, hogy elhitte, hogy ilyen gonosz lehet,
de sokat látott, ismerte a kisstílűséget, a kegyetlenséget, az arroganciát,
talán jobban, mint képzelni tudjuk,
de még mindezek után is
hajlandó volt adni önnek egy esélyt.
Az életébe került.
Wynter belekortyolt az italba, megérezte a mérget,
a többit a rózsákra dobta,
de a paraquat gyorsan hat és pusztítóan fájdalmas,
és megtántorodott.
Biztosan nem tud sokat a mérgekről,
de annyit valószínűleg igen, hogy ez nem volt halálos adag,
úgyhogy hozzávágta a vázát.
Nem találta el, de megtántorodott tőle, úgyhogy fogta az órát, és befejezte.
A. B. meghalt, de gyorsan kellett cselekednie.
Szóval fogta az órát és kiszökött az átjáróba,
de ez a rohadt óra, ugye?
Mit tegyen?
Hatalmas, furcsa, véres és törött,
nem hordhatja magával és nem is teheti le.
Elsyie és Bruce megtalálta a testet a szobában,
és nem tudta előre, hogy ilyen tragikusan félreértelmezik egymás tetteit.
Nem tudta, nem jön-e mindjárt a Titkosszolgálat, és kapja el.
Szóval berakta az órát a tárolószekrénybe,
ami ön előtt volt az átjáróban,
megvárta, hogy távozzanak a folyosóról, és kisietett a Szerződésszobán át.
És szabad volt.
Visszament a vendégekhez, de az óra mardosta a lelkét.
Mi van, ha feljönnek, és megtalálják?
Aztán ahogy telt az idő, észrevette, hogy senki nem beszél a holttestről,
és higgye el, nagy hacacáré lett volna, ha holttestet találnak a Fehér Házban,
főleg a díszvacsora éjszakáján, szóval visszament megnézni, mi történt.
Esetleg elvinni az órát. De feljött ide, és sehol semmi.
Se Wynter. Se a törött váza. Semmi.
Csak Bruce Geller, a szerelő,
aki szivárgást keres Tripp Morgan szobájából.
Mi a fene folyik itt?
Élt vajon Wynter? Mi történhetett?
Őszintén össze volt zavarodva, aggódott,
és innentől mindenki ezt látta.
Mindenhol kerestem, minden szobában.
- Aggódott. - Aggódott érte.
Nem pánikolt, csak aggódott.
Amit láttam...
Még A. B.-t keresem.
Igen, kiderült, hogy ön tényleg remek színésznő,
de ez nem színjáték volt.
Tényleg bepánikolt.
Amikor megérkeztem, és kezdett kiderülni a sok részlet
Mr. Wynter sorsáról, hogy a játékszobában öngyilkos lett,
az önnek teljesen megdöbbentő volt, észveszejtő, de remek hír.
Megúszta.
Amikor kezdtem lehozni a nyomozást a másodikra,
ahogy mondta, elkezdett egy kicsit aggódni,
de elég hamar elmentem, és utána rögtön megtette az utolsó lépést,
hogy remélhetőleg örökre eltemesse a bizonyítékot.
Zseniális terv volt, elismerésre méltó,
de nem húzta volna ilyen sokáig
a házbeliek bizarr félreértései és sajnálatos viselkedése nélkül.
Szóval csapatmunka volt.
Hálás lehet nekik.
Bár gyűlöli őket.
Ő az ember, aki meghalt.
Itt. Ebben a szobában.
Sokat hallottam róla önöktől.
Sokat meg lehet tudni valakiről abból, amit ír és mond.
Bonyolult ember volt,
hibákkal és problémákkal, nagyon hűséges,
okos és figyelmes,
rendkívül idegesítő,
és a lelke mélyén végtelenül nagylelkű.
Szenvedett az élete során, de kitartott,
és sajnálom, hogy nem ismerhettem meg.
Szerette ezt a házat. Nem ismertem, de ebben biztos vagyok.
Szerette az itt dolgozókat, tisztelte és értette őket,
értékelte és elismerte őket, hogy kik voltak és honnan jöttek,
hogy mit adtak fel, hogy itt lehessenek, és miért.
És megint ez a kérdés. Miért?
Miért vannak itt? Ő miért volt itt?
Önért, elnök úr.
És önért, Mr. Morgan.
Mindegyikükért.
Mindnyájunkért.
Wynter számára nem volt ellentét „mi” és „ők” között.
Csak a „mi” létezett. Egy ház. Egy család.
Egy tökéletlen egység, ami próbál együtt létezni és kitartani.
Hitt ebben, az egészben.
És nézzék, én csak a nyomozó vagyok,
de szerintem ebben érdemes hinni.
És Lilly nem hisz ebben.
Ezért nagyon, nagyon rossz arc.
Plusz gyilkos.
Még nem teljesen világos, hogy ki az illetékes,
de akárki is az, vigyék el!
- Én lennék az. - Igen. Nyugalom!
Az FBI-é. Rajta vagyok.
Lilly Schumacher.
A top hármamban sem volt benne.
A svájcira, a sós fazonra és a vizes fazonra gondoltam.
És te?
Hadd találjam ki!
- Igen. - Csakis ő.
És Harry?
Mi van vele?
Volt szerepe az ügyben?
Nem. Mármint Tripp Morgannek igaza van. Egy seggfej.
- Oké. - Hihetetlen bunkó volt Mr. Wynterrel.
El akarta venni tőlem az ügyet.
Jogtalanul átkutatta Mr. Wynter irodáját.
Bár annak inkább az lehetett az oka, hogy egy politikaőrült paragép.
De az összeesküvéses téma faszság volt. Bocs, szenátor.
Ne aggódjon! Zárt az ülés.
A becsületére válik, hogy visszahívott, hogy megoldjam. Az emberek bonyolultak.
Miért vádolta Lilly Bruce-ékat?
Utolsó próbálkozásként.
Addigra rájött, hogy őt gyanúsítom. Tudta.
Mikor jött rá?
Amikor rájöttem. Nem rejtvénynek szánom.
Hirtelen rájövünk valamire, amit addig nem tudtunk.
Ráébredünk. Hogy ez mikor történik? Nem tudom.
Azóta gyanús Lilly, hogy azt mondta, látta Elsyie-ék veszekedését a szobában.
A folyosóról láttam,
hogy a Sárga ovális szobában veszekszik valakivel.
Elsyie szerint zárt ajtónál beszéltek.
Bezáratta az ajtót.
Nem volt oka hazudni erről, és illett Wynter stílusához.
A nézeteltéréseket mindig zárt ajtók mögött akarta rendezni.
Nem szeretett nyilvánosan veszekedni. Ezt mindig igyekezett kerülni.
Behívott. Bezárta az ajtót.
Hogyan láthatta őket Lilly a folyosóról, ha zárva volt az ajtó?
Ez gyanús volt.
Azért látta, mert a családi nagyszobából nézte őket,
ahol a mérget keverte.
És amikor Jasmine azt mondta,
Elliott parancsára falaztatta be az ajtót, erősen gyanakodtam Lillyre.
Hallottam, ahogy utánozza, és Elliott sosem volt gyanús.
Aztán jött a rebbenés.
Nem az óránál,
hanem amikor azt mondta, látta, hogy Bruce Wynter zsebébe teszi a papírt.
Lilly nem volt a játékszobában, amikor kivettem a búcsúlevelet.
Nem tudhatta, hol van, csak ha látta, hogy maga Wynter teszi el,
amit látott is.
- Mennyi ideje van az indulásig? - Három óra múlva szállunk fel.
- Reagan vagy Dulles? - Dulles.
Akkor jobb, ha indul.
Köszönöm, Cupp nyomozó! Nagyon régóta csinálom ezt.
Nem ismerek önhöz hasonlót.
Hoztam önnek valamit.
Az útra. Ne itt nyissa ki!
Sajnálom azt, aki ön mellett ül majd.
Hálás vagyok.
Mindenért.
Egy kicsit meg kell állnom.
Biztos? Van rá időnk?
Van időnk.
Öt perc.
Megoldottam a gyilkosságot.
- A szomszédban? - Igen.
Remek.
Már azt hittem, Clive miatt jön.
Nem.
Akkor visszaköltözik a fiam férje?
- Az Egyesült Államok elnöke? - Igen.
Igen.
Pedig olyan kellemes volt.
Sajnálom.
Ki a gyilkos?
Várjon, ne mondja el!
A felhúzott orrú, önérzetes lány?
Igen.
Megmondtam volna.
Cupp nyomozó...
Küldetek fel vodkát, Ms. Cox.
Ön tényleg jó.
Igen. Az vagyok.
A legjobb.
ANDRE BRAUGHER EMLÉKÉRE
A feliratot fordította: Kalmár Dávid