Hvordan har du det?
Som om jeg vinder.
Du vinder aldrig.
Men jeg føler, at jeg vinder.
Hvorfor er du så dårlig til det her?
Du tror det næppe, men da jeg var barn,
havde jeg et magnetisk backgammonsæt i bilen.
Jeg tabte til min far, mens han kørte.
Han kunne ikke engang se brættet, og jeg tabte alligevel.
Det tror jeg på. Hvorfor ikke?
- Det er hans fødselsdag. - Din fars?
Ja, det indså jeg lige.
Tillykke med dagen, Papa Wynter. Igen?
Han ville være...
- 157? - Tak.
- Det var simpel matematik. - Godt.
- Hvornår mistede du ham? - For 54 år siden til marts.
Hold da kæft. Det gør mig ondt, A.B.
- Hvor gammel var du? - Elleve.
Han og min mor døde i en bilulykke.
Ikke på grund af backgammon.
De var gode forældre.
Du er altid efter mig: "Hvorfor har du ikke en familie?"
Det er derfor.
Jeg havde
en familie.
Hvorfor lod du mig altid ævle løs, A.B.?
- Så du ville få dårlig samvittighed. - Det har jeg.
Jeg burde nok sidde den her over.
Jeg må afvikle aftenen. Undgå at dræbe nogen. Eller blive dræbt.
Du.
Du har en familie.
Det ved du, ikke?
Alt det her.
Hr. Wynter.
George. George. George.
- Allergier? - Ingen allergier.
Fremragende.
Hvem er du?
Jeg vil have A.B. Wynter herop nu! Mit toilet er stoppet!
Du er en gammelmandsrobot fra Hovmesterplaneten, så måske kender du...
- Jeg sender en til at ordne toilettet. - Tak.
Og jeg taler med Deres bror i morgen.
Jeg prøver at gøre noget stort, men det har du aldrig forstået.
Og hvis du kommer i vejen igen, slår jeg dig ihjel.
Nej, det gør du ikke.
Halvdelen af Australien kommer til den fest.
Jeg skal bruge Harry Styles.
Vi er på røven! Ingen vil spille i dette lortehus.
- Ja? - Vi har et problem.
- Valentina Motta. - Kom med os.
- Lad dem gå. - Det er imod protokollen.
- Siger hvem? - Mig.
Har vi intet musikalsk indslag?
Undskyld mig. Vi har et afbud.
- Ja, okay. - Jeg ordner det. Lincoln-suiten.
Jeg følger hver eneste protokol.
Jeg har spurgt til allergier. Få de blomster ud herfra.
Hvorfor skal jeg rydde op efter Tripp? Det er et stoppet toilet.
Min søns fødselsdag. Det er det, jeg mener... Fuck dit job.
- Rollie, byt. - Denne vej, hr.
Rollie, byt de to. Undskyld mig. Tak.
Der er en ulykke ved Sydporten.
Lyden var der. Vi har agenter på sagen.
- Sheila sidder... - Hvad laver hun?
- Du er ude. - Ved du hvad? Fuck dig, A.B.!
Der er et problem med kænguruerne.
Du tager ikke mine kænguruer.
- Jeg har ikke taget noget. - Ikke dig.
Ham!
...skal det ikke være. Nej, jeg afslører dig.
Jeg fortæller dem alt!
Lige ham, jeg søgte. Jeg talte med Marvella om desserterne...
Jeg rejser ikke. Jeg kan ikke forlade huset sådan her.
Ikke efter i aften.
Du skal gøre Lincoln-suiten klar til Kylie Minogue. Tak.
Er alt okay?
Hallo? Giv mig fem minutter.
Jeg dør, før aftenen er omme.
Du skal væk fra etagen nu.
Hent det senere. Kom så.
- Ja? - Mød mig i Det Gule Rum.
Du er gammelmandsrobot...
- Jeg slår dig ihjel! - Ingen sagde...
- Det er det, jeg mener... - Ikke dig. Ham!
Fuck dig, A.B.!
Tror du, det skete her?
Jeg er overbevist om det.
Detektiv Cupp? Er De klar?
Jeg skal nå et fly.
Vi er klar, hvis De er.
- Det er en goliatmyrepitta. - Hvad er det?
- Fuglen, jeg skal se. Mit fly. - Fantastisk.
Det lyder som en meget stor myrepitta.
Kæmpe i forhold til de andre primitive spurvefugle.
Den er stor.
Jeg sætter pris på, at De kom i dag, detektiv Cupp.
Som De ved, har vi undersøgt A.B. Wynters død i Det Hvide Hus.
Det hører jeg.
Da høringerne startede, var efterforskningen afsluttet,
og Wynters død blev officielt erklæret et selvmord.
Gennem nogle svære høringer...
Senatorer!
...som jeg påtager mig ansvar for, lærte vi, at historien om Wynters død
var meget mere... kompliceret.
Vi lærte det desværre lidt sent, da De allerede var rejst.
For at finde en goliatmyrepitta.
Den største af de primitive spurvefugle,
som jeg forstår det.
- Ja. - Men nu er De tilbage.
De indvilgede i at komme i dag på vej til lufthavnen og fortælle,
at en mistænkt er blevet tilbageholdt i Deres efterforskning.
- Det er korrekt. - Og navnet på den mistænkte?
Dette er et lukket møde, detektiv Cupp.
Sagens følsomhed taget i betragtning.
Ja, okay.
Men vil I ikke høre, hvordan jeg regnede det hele ud?
Noget mangler i Det Gule Rum.
- Ja. - En vase fra et sæt.
Fransk porcelæn fra 1823.
Er den ikke set siden den aften, hr. Wynter blev fundet død?
Det er rigtigt.
Den er gået i stykker. Beklager.
Det er ikke det eneste, der er forsvundet fra rummet.
Jeg ved det.
- Jeg leder efter et ur. - Okay, klart.
Hvad med det der?
- Nej. Et bestemt ur. - Jaså.
Der står et ur i hvert rum, men ikke i Det Gule Rum.
- Nåh, Franklin-uret, det forsvandt. - Ved du hvorhen?
- Nej. - Har du et billede?
FORSVUNDET!!
- Det er et stort ur. - Ja.
- Må jeg tage det her? - Nej.
- De gule roser? - I en vase ved døren.
Ja, dem husker jeg.
- Selvfølgelig. - De var visne.
Jeg vil ikke sige visne.
- Hvad så? - Brændte.
Brændte?
Det var smukke, friske blomster. Udtørrede to dage senere. Brændte.
- Hvad ville gøre det? - Noget voldsomt.
Ukrudtsmiddel.
- Paraquat, måske. - Paraquat.
- Mit gæt. - Er det noget, du har her?
Industrielt ukrudtsmiddel i mit lille værksted,
hvor jeg laver smukke buketter?
Ja.
Nej, det har jeg ikke.
Men jeg ved, hvor I finder det.
Paraquat? Ikke noget, vi må bruge her.
Ingen kemikalier.
Vi blev bedt om at droppe alle kemikalier for et år siden.
- Holistisk landskabspleje. - Hvad er det?
Aner det ikke.
Jeg ved kun, at vi droppede gifte, som paraquat.
Nu vi taler om det,
så tror jeg ikke, der kom nogen og hentede det.
Hvis der er noget tilbage, er det herovre.
Det er her vist stadig.
- Ved I hvad? - Ja.
- Ved du, hvad jeg vil sige? - Ja.
Så underligt.
Den aften Wynter blev dræbt,
følte jeg, at noget var blevet flyttet. Du nævnte det selv.
Der er noget galt med hylden der.
Noget generer dig. Noget er anderledes.
Nåh, det. Ja!
Vil du følge med os?
- Du godeste! - Kender du den?
- Den er fra mit skrivebord. Hvorfor... - Det er indviklet.
- Må jeg få den? - Nej.
- Det er min. - Der er Paraquat i.
- Min søster lavede den. - Den er en slags drabsvåben.
Okay.
Du kan beholde den.
Jeg går.
Tak, Emily.
- Hvor er vi? - Vi er i Det Gule Rum.
Nej, hvad laver vi?
Vi leder efter spor.
Hvad er det?
Det er en lille kop.
- Forstår du mig? - Nej.
- I grove træk? - Nej.
I går aftes var det Bruce og Elsyie.
Du skulle vælge mellem Bruce og Elsyie. Hvem af dem dræbte A.B. Wynter?
Nu har vi en lille kop. Ingen Bruce og Elsyie.
Kommer vi tættere på målet?
Hvilket mål?
At opklare, hvem der dræbte Wynter.
Nåh. Ja.
Ja!
Nogen var i det skur den aften.
De ledte efter gift. De havde et glas med.
Glasset gik i stykker. Jeg ved ikke hvorfor.
Og så tog de den her.
De fandt giften, paraquat, og hældte den heri.
De ringede til A.B. Wynter på hans kontor
og gik så herind. Eller derind og så herind.
Jeg så to glas den aften.
Et på sofabordet. Et på sidebordet.
Jeg mistænker, at giften var på sidebordet og blev hældt på blomsterne.
Wynter indtog nok noget af det.
Nogen smed en vase.
Jeg tror, den ramte væggen her.
Den vase er væk.
Den anden er lige der. Og der er fordybninger her.
Mit gæt er, at den skulle ramme Wynter,
og derfor havde han små sår i ansigtet.
Og da det ikke virkede, samlede personen noget tungt op.
Måske lysestagen, men jeg tror ikke, den er tung nok.
Jeg tror, lysestagen faldt, da Wynter ramte ind i bordet
efter at have drukket giften. Jeg tror, den tunge genstand var uret.
Der er intet ur.
Præcis. Og jeg tror, det er derfor.
- Tror du, uret er drabsvåbnet? - Ja.
- Det sagde du, at koppen var. - Jeg sagde en slags drabsvåben.
- Vi må finde uret. - Ja.
- Ved du, hvor det er? - Jeg ved, hvor de ikke har ledt.
Et ur? Nej, jeg må sige nej.
Du ved, ikke et traditionelt "ur, ur".
Hvorfor anførselstegn? Hvad er et "ur, ur"?
- Jeg ønsker ikke ballade. - Roligt. Vi er politiet.
Okay.
Jeg har et fint ur herinde.
Mere en skulptur af en fyr med urlignende elementer.
Hvorfor har du det?
Jeg tog det fra biblioteket for lidt tid siden.
Wynter ledte efter det,
og han var allerede ret vred på mig over et par ting.
Så jeg ville vente til han rejste.
Og så sætte det tilbage.
Men det skete ikke. Nu er vi her.
- Jeg ved ikke, om jeg kan lide det. - Virkelig?
Hvad mener du med "rejse"?
- Du sagde, han ville rejse. - Forlade huset.
- På pension? - Ja.
- Hvornår? - Hvor længe har jeg boet her?
- Et par måneder? - Et år.
- Virkelig? - Hvor hørte du det?
Ude på gangen.
På gangen? Havde I et gangmøde eller noget?
Måske fra den gamle dame eller røvhullet, der er ansat af min bror.
- Det kan være mange mennesker. - Nej, jeg taler om røvhullet.
Verdens største røvhul.
Hvad? Jeg ved ikke, hvad fanden han taler om.
Den fyr er skør. Det ved I godt, ikke?
- De hørte ikke, A.B. skulle rejse? - Nej.
Men jeg tager mig ikke rigtigt af personalet.
Jeg prøver at hjælpe præsident Morgan med at styre landet.
Er I en opklaring nær?
Du spørger mig om Wynters pensionsplaner.
Det føles ikke, som om vi er tæt på.
Stop en halv.
Den aften, han døde, da hun kom herop,
og jeg bad hende lukke alt ned, og hun nægtede...
- Hvem taler De om? - Jasmine Haney.
Hun talte om noget om at arbejde her i 11 år...
Jeg vil være overhovmester, og det troede jeg, at jeg blev.
Men det er lige gjort klart for mig, at det ikke sker i nær fremtid.
Hun skældte ud, til jeg viste hende Wynters lig.
Jeg ved ikke, om der er en sammenhæng.
Den aften Wynter døde, fortalte han Jasmine noget.
Jasmine Haney var Det Hvide Hus' næste overhovmester.
Wynter fortalte hende det for et år siden.
Han gik på pension, hun overtog pladsen.
Men i løbet af det seneste år,
begyndte vi alle at mærke det skride.
Han satte aldrig en dato.
Det virkede, som om det hele tiden blev udsat.
Først julen.
Så terrorangrebene den 4. marts. Ikke lige efter det.
Så påske.
- Fjerde juli. - Julen nærmer sig igen.
Jasmine blev frustreret. Jeg bad hende holde ud.
Han havde brug for tid til at give slip.
Jeg tror, hun troede på det.
Indtil den aften.
Jeg rejser ikke.
Jeg går ikke på pension. Ikke de næste par år.
En bombe.
Og hun var vred.
Hvad?
Jeg ved det.
År? Jeg har ventet i årevis. Jeg venter ikke i årevis igen.
Du må bare tale med ham.
Jeg er færdig med at tale, okay?
Gået rundt ved hans side. "Javel. Nej."
"Lad mig ordne det." Ryddet op i hans bommerter.
Hun prøvede at tale med ham igen.
Vi sagde ikke meget.
Hun fik aldrig chancen igen.
- Jasmine Haney? - Ja.
Overraskede det Dem?
Jeg overraskes ikke let.
Men jeg indrømmer, at det gjorde alt mere interessant.
Jeg havde identificeret flere personer,
som kunne have spillet en rolle i Wynters død.
Og nu havde jeg en mere.
- Det er dem her. - Det er hende.
Hun har det klareste, stærkeste motiv. Vi har lige hørt det.
Hun havde adgang, og det giver mening.
Hun fortalte os alt, viste os alt, formede alt.
Vi taler om alle dem her,
men nogle gange er det lige foran en.
Lige for øjnene af dig.
Det åbenlyse. Du stirrer på det. Du ser det bare ikke.
- Ja, jeg er enig. - Men hvordan?
Og hvornår? Og handlede hun alene?
Alt giver mere mening, hvis der var andre involveret.
Jeg ved, det er sært.
- Men har I set Mord i Orientekspressen? - Den nye?
- Eller den gamle. - Ingen af dem.
- Jeg har læst bogen. - Det har jeg ikke. Det er ikke pointen.
- Men hvad skete der? - Bogen er god.
Sikkert. Jeg læser den en dag.
MORD I ORIENTEKSPRESSEN
Okay, det er sært.
Men det viste sig, at de alle gjorde det.
Alle de mistænkte. Og jeg tænker på...
- Vent! Er du enig med mig? - Hvad?
- Da jeg sagde, det var åbenlyst. - Ja.
Du har sagt ja før, men gjorde grin med mig.
Ja.
Ja. Så du gjorde grin med mig før, men du gør ikke grin med mig denne gang?
Nej.
Jeg går bare tilbage, hvor jeg startede.
Nogle gange er det lige foran en.
For øjnene af dig.
Det åbenlyse. Det, du har stirret på. Du så det bare ikke.
Ja.
Jeg er enig.
- Er det... - Ja.
A.B. Wynters dagbog?
Lige der på hylden i et rum ingen andre tænkte på.
Hvor er det ene sted, som ingen kigger?
Jeg bruger en af de der falske cola-dåser,
hvor man kan skrue bunden af.
Det var ikke det, De mente.
Værelset med bøgerne.
Ingen kigger i rummet med bøgerne.
Jeg burde have indset, at det hele var der.
Hans notesbøger, hans dagbøger, de lignede gammeldags bøger.
Han skrev alt ned i dem.
Biblioteket, Wynters yndlingsrum. Han kom her tidligt hver morgen,
og som det sidste før han tog hjem.
Jeg så det ikke, og derfor gjorde han det.
- Har De læst dem? - Jeg prøvede.
Og?
Og de var sjove,
lærde, selvkritiske, uventet generøse, gribende.
Han beskrev sine følelser, mange positive, nogle negative.
Han foragtede naturligvis Schumacher, men intensiteten overraskede mig.
Forholdet til Gotthard var gået fløjten. Han kunne ikke lide Tripp.
Han syntes ikke, Marvella burde arbejde med knive,
eller Sheila med vodka.
Han førte regnskab med initialer og tal,
der ikke gav mening dengang,
men som siden har været afslørende.
Så de hjalp?
Meget. Endda før jeg nåede sidste side.
- Hvad stod der på sidste side? - Intet.
Afskedsbrevet.
Ja, men det var ikke et afskedsbrev. Det vidste jeg bare ikke.
Var det måske et afskedsbrev?
Jeg troede aldrig på, at Wynter begik selvmord.
Men det lød sådan i brevet.
Men set i sammenhæng var det tydeligvis ikke oprindeligt det.
Jeg kunne ikke forklare det.
- Rev han den selv ud? - Gjorde en anden?
- Et uheld? - Med vilje?
Vidste nogen, at bøgerne var her?
- Hvem? - Angie.
- Jasmine. - Hvorfor havde han den?
- Og hvordan? - Hvad mener du?
Han blev dræbt i Det Gule Rum,
hvorfor har han et afskedsbrev i Spillerummet?
Var det bare et tilfælde?
Hvad kom I frem til?
Ikke noget, for da brød helvede løs.
Ovenpå. Nu.
Det er mig. Jeg gør bare mit job.
Jeg er ikke glad, Cupp.
Det er ikke godt, for De er den vigtigste person i verden.
Hvorfor ikke?
Hvad laver du her?
Hvem lukkede dig ind i huset igen?
Vil De svare?
Okay. Før alle begynder at pege fingre.
Det var ikke en solobeslutning.
Det blev besluttet mellem flere parter.
- De ringede. - Harry!
Ja. Okay. Jeg bad Cupp komme tilbage.
Jeg synes, det er vigtigt, at det bliver løst.
- Skaderne forvoldt af høringerne... - Du sagde det ikke engang.
Du bor her ikke.
- Jeg er præsidenten. Fik du besked? - Nej.
Heller ikke mig. Og vi har jurisdiktion.
Hvad fanden?
- Du har ikke jurisdiktion. - Er den skide lejrleder her?
- Nationalpark-politiets jurisdiktion... - ...er Grand Tetons.
Det er en almindelig misforståelse.
MPD har jurisdiktion. Det er derfor, jeg er her.
- Ser I uniformen? - Den er svær at overse.
Altid uniformen. Sover du i den?
Okay, den får respekt uanset hvornår.
Jeg sover i den, fordi jeg altid er på vagt.
- Det maleri var i Det Røde Rum den aften. - Okay.
Og de malerier, der var herinde, er nu i Det Grønne Rum.
Maleriet, der var i Det Grønne Rum, er nu i Det Røde Rum.
Så mange farver. Er det vigtigt?
- Ja. - Hvorfor?
For nu ved jeg præcis, hvordan A.B. Wynter blev dræbt.
Du løste sagen.
Nej, jeg havde løst en del af sagen. En meget vigtig del.
Jeg vidste hvordan, men ikke hvem.
Men nu vidste jeg, hvordan jeg fandt ud af det.
Jeg havde brug for to timer.
Hvis han gav mig to timer, samlede folk fra min liste
og mødte mig i Østrummet, ville jeg afsløre, hvem der dræbte Wynter.
- Og? - Og han sagde ja.
- Hvad lavede De i de to timer? - Kiggede på fugle og samlede løse ender.
Elsyie Chayle. Det er korrekt.
Detektiv Cupp vil se Dem i foyeren, og De bør nok tage sko på.
Ja.
Glimrende valg.
Jeg måtte sikre immunitet til nogen i Det Hvide Hus.
Og derfor accepterede De at komme her.
Det er korrekt.
Er hun her? Hvor er hun?
Hun er på stedet.
Helt ærligt!
Jeg har fiskekrage, dværgflagspætte og lille perleugle.
Og jeg ved, at den sidste glæder Dokes.
Altid godt, når man får en ugle.
Tak, fordi I kom.
Jeg sætter pris på, at I tager tid ud af jeres travle dag.
En særlig tak til den mest magtfulde mand i verden.
Tak, hr. præsident.
Det er fandeme bare løgn.
G'day, mates.
Hr. Doumbe, tak, fordi du kom. Jeg er Cordelia Cupp.
Jeg er jeres vært i dag.
Et par ting, før vi går i gang.
Først vil jeg bare være sikker på, at alle er her
i forbindelse med drabet på A.B. Wynter.
Hvis du er her for et andet drab, så er det et stort problem.
Så sig lige til.
Rør ikke ved genstande eller kunst, da de kan være værdifulde
og/eller bære fingeraftryk fra morderen ved din side.
Stil gerne spørgsmål.
Vi starter i Spillerummet på tredje etage
og arbejder os nedad.
Jeg forklarer. Forhåbentlig har alle behagelige sko på.
Eller et fodlignende foderal er fint.
Okay.
En sidste vigtig ting.
Masser af detektiver, selv rigtige,
lave den slags opsummeringer, når de ved, hvem der gjorde det.
Det har jeg altid fundet lidt sært.
Men jeg er her for at fortælle jer,
at jeg ikke ved, hvem der dræbte A.B. Wynter.
Jeg ved, han blev dræbt.
Og at han blev dræbt af nogen i dette rum.
Jeg håber, præsidenten fortalte jer det.
Men jeg ved ikke hvem.
Men jeg er sikker på, at jeg ved det, når jeg er færdig.
Hvis du dræbte A.B.,
kan du ikke gå nu. Jeg ville vide det.
Og hvis du ikke dræbte A.B., kan du ikke gå nu,
for så tror jeg, du gjorde det. Og der er sikkert beviser,
for du har bestemt gjort noget forfærdeligt.
Så hold ud.
Ingen udvej. Vi ses i Spillerummet.
- Er det sandt? - Hvad?
- At De ikke vidste det? - Ja.
- Regnede De med at opklare det undervejs? - Det vidste jeg. Der er en fugl...
En spottedrossel... Den bruger en metode.
Den ved, der er et insekt i nærheden, men ikke præcis hvor.
Pludselig åbner den sine vinger og får insektet til at blinke.
Hold øje.
Blinket.
Lad os gå tilbage til festaftenen.
Sagen begyndte, da Deres mor hørte et bump,
kom herind og fandt hr. Wynter død.
Da jeg ankom 30 minutter senere,
troede I alle, at han havde begået selvmord.
Især Dem.
- Vi tror, det er selvmord. - Jeg sagde straks, at De tog fejl.
Og det har været vores forhold lige siden.
Det bliver en lang rundvisning.
De må gerne gå.
Da jeg ankom, fortalte jeg specifikt, hvordan jeg vidste, det ikke var selvmord.
Der er ingen kniv.
Men det var ikke kun kniven.
Blodet på skjorten, som Wynter havde på, der ikke var hans.
Det var udenrigsminister Rylances blod og hans skjorte.
Som Wynter nådigt havde byttet
med hr. Rylance på sit kontor en time tidligere.
Grunden til byttehandlen...
...er fascinerende, men irrelevant.
- Må jeg gå? - Ja da.
Andre kuriositeter tog længere tid, men det mest relevante var kniven.
Og jeg opdagede, at der havde faktisk været en kniv her.
En god kniv,
og at den tilhørte dig, Gotthard.
Og at du fjernede kniven og forsøgte at destruere den.
Det har du indrømmet.
Når det her er forbi, vil jeg tale om at få mit eget kontor.
En enkelt nål fra en libanonceder
og en masse løgn førte mig omsider til Cannon.
Som var i dette rum, da Wynter blev dræbt,
hvor hun drak frk. Cox' vodka.
Gav du mor vodka?
Må jeg ryge her?
Nej.
Var Cannon involveret i Wynters død?
Aner det ikke.
Ikke endnu, men hun var her.
Gotthard og Cannon var begge i dette rum.
Og så opdagede jeg en anden vigtig kendsgerning.
Denne gang fra en af de få personer, som ikke løj for mig den aften,
retsmediciner Anne Dodge.
Dodge bekræftede, hvad jeg allerede havde mistanke om.
Wynter døde sandsynligvis af stump vold mod baghovedet.
Han indtog gift, og han var død,
før hans håndled blev skåret over.
Han skar ikke sine egne håndled over.
Fordi han var død.
Nåh. Okay. Tak.
Han er en mærkelig lille mand.
Jeg var overbevist om, at Wynter blev slæbt ind i dette rum.
Og rapporten fra Anne Dodge beseglede det.
Wynter begik ikke selvmord i Spillerummet.
Han blev ikke dræbt i Spillerummet.
Han blev slæbt herind.
- Hvorfra? - Værelse 301.
På aftenen for statsmiddagen var værelse 301 under renovering.
En falsk renovering bestilt af præsidentparret,
så Harry Hollingers søster ikke kunne bo i Det Hvide Hus.
Mit første spor i det rum var,
at døren var blevet tapet, hvilket virkede usædvanligt.
Mere usædvanligt var lugten af maling, fordi det var en falsk renovering,
iscenesat kun for at holde Harrys ulidelige søster ude af huset.
Gider du at stoppe?
Hun er virkelig en sød person.
Under malingen fandt jeg blod, frisk blod,
og så endnu en ekstraordinær drejning.
En ung detektiv på Hay-Adams Hotel overfor
så et blinkende rødt lys i dette rum,
kort efter at Wynter var død.
Et lys, jeg kunne spore til Tripp Morgans håndled.
Jeg har haft mange problemer med det ur på det sidste.
Jeg var overbevist om hr. Morgans involvering,
men måtte vente på han afslørede sig selv,
hvilket han nu har gjort i detaljer, så tak.
- For hvad? - At forklare, hvad der skete.
Jeg har intet sagt.
- Sagde han noget? - Ja.
Satans også.
Detektiv Cupp vil se Dem.
Jeg vidste fra den unge detektiv, at Tripp var her, men ikke meget mere.
Og han ville sikkert ikke sige mere, end han allerede havde.
- Ved klaveret? - Ja.
Men han er et sludrehoved,
og nogle gange skal man bare sætte den rigtige kombination sammen.
George McCutcheon. Den George McCutcheon.
Jeg laver sjov. Jeg ved, at I er tre.
Hvad så, George?
Kun en Tripp. Gudskelov for det, ikke?
Har du set hende detektiven? Hun ligner Indiana Jones.
"Verdens bedste detektiv."
Jeg skal møde hende her. Hun har plaget mig.
Jeg har intet med noget at gøre!
Med A.B. Intet!
Han teede sig tosset på mit værelse, men det er alt. Du ved?
Du ser underligt på mig.
Må jeg fortælle dig noget, G? Okay?
Den aften, under middagen, var jeg skidefuld.
Du plejede at feste, ikke?
Ja, du ved.
Så jeg holdt en fest, ikke?
Fordi min lortebror ikke ville lad mig feste
med australierne, som ved, hvordan man fester.
Så jeg går ind i rummet for enden af gangen,
så alle røvhullerne lader mig være i fred. Og jeg falder i søvn, ikke?
Jeg fucking sover. Og så vågner jeg.
Vi er okay, ikke? McCutcheon, det bliver mellem os. Ikke?
Okay. Så jeg fucking vågner,
og A.B. Wynter ligger på gulvet
ved siden af mig. Død!
Jeg tænker: "Fuck!"
Jeg taber hovedet, fordi jeg skændtes med fyren på mit værelse.
Og den falske elektriker ved, at vi har skændtes.
Så jeg kigger ned ad gangen og ser den skøre, fulde butlerdame.
Hun er stiv, men hun ser mig ikke.
Så jeg går ind igen og henter A.B.
Jeg er ikke stolt af det her, George.
Ikke stolt, men jeg løfter ham fucking op
og begynder at trække ham hele vejen ned ad gangen.
Jeg ved ikke hvorhen.
Jeg trækker ham til Spillerummet og efterlader ham.
Så løber jeg tilbage til det andet rum
og ser det her blod.
Jeg tager noget maling. Ja, virkelig.
Og jeg maler det over, som en rigtig ekspert.
Adrenalinen slår til. Det viser sig, at jeg kan male!
Så jeg er færdig, okay? Det er ovre.
Jeg ser ned på gulvet og ser et sæt nøgler.
Hvad fanden, mand?
Så jeg løber hurtigt ned ad gangen.
Men stille, som en panter,
for jeg vil ikke vække Elliotts mor.
Jeg lægger nøglerne tilbage i A.B.s lomme.
Og jeg mærker et stykke papir.
Jeg trækker det frem. Det er et fucking afskedsbrev.
A.B. begik selvmord. Fuck!
Jeg har dummet mig, ikke? Jeg skulle have ladet ham ligge.
Hvad gør jeg nu? Trækker ham tilbage?
Hvad hvis nogen ser mig? Og jeg er pattestiv.
Og så dummede jeg mig måske, ikke?
Mit hjerte slår 500 slag i minuttet.
Så det skal ligne et selvmord.
Så jeg går ind på den tyske konditors kontor ved siden af.
Den uhyggelige satan har knive derinde.
Jeg låner hans knive hele tiden til alt muligt tilfældigt.
Jeg ville trimme bæltet på en badekåbe. Jeg tog bare hans kniv og savede løs.
Jeg tog kniven, gik ind i rummet igen.
Og så gjorde jeg det bare, G.
Skar håndleddene over, smed kniven, lagde sedlen tilbage og smuttede.
Og det var alt, jeg gjorde.
Som jeg sagde, har jeg absolut intet med det her at gøre.
Jeg tror ikke, hun kommer. Godt at tale med dig, G. Ses.
- Det er en stor... - Hvad?
- Kom nu, det er noget pis! - Brugte De mine knive?
- Min mor? - En lortefugl?
- Jeg skal vise dig en fuld butler. - Falsk elektriker?
Det er virkelig idiotisk, Tripp.
Måske skulle du have inviteret mig til middag.
Gjorde Tripp det?
Dræbte Tripp A.B. Wynter? Jeg vil ikke svare på det spørgsmål endnu.
Men jeg vil sige, at Wynter blev ikke dræbt her.
Faktisk havde han været død i næsten 20 minutter,
da Tripp slæbte ham ned ad gangen.
Så spørgsmålet er det samme,
som da vi kom.
Hvorfra og af hvem?
Og denne gang er det endnu mere utroligt og uventet.
Hvorfra?
Dernede fra.
På aftenen for statsmiddagen
fandt Kylie Minogue blod i Lincoln-suiten.
Jeg tror, Wynter blev anbragt i Lincoln-suiten, men kun midlertidigt.
Et kort hvilested for personen, der havde slæbt ham fra Det Gule Rum,
og som ville bære ham op ad trappen til værelse 301.
Hvorfor siger jeg, at han blev slæbt fra Det Gule Rum?
Fordi det sagde du, at du så... Under ed.
Jeg så ned ad gangen og så ham slæbe et lig
ud af Det Gule Rum.
Derfra, Det Gule Rum,
men af hvem?
Det så du. Ikke, hr. Doumbe?
- Efter råd fra min advokat... - Det behøver du ikke.
Hvem så du trække hr. Wynter ud af Det Gule Rum?
Ham!
Aha!
Bruce Geller, den gnavne, men tilsyneladende ret elskelige tekniker,
som havde skændtes med hr. Wynter og Tripp den aften.
Og som Lilly så i Det Gule Rum 30 minutter senere.
Men da du så ham, hr. Doumbe,
slæbte han A.B. Wynter ned ad gangen.
Hvorfor?
Ja. Det er mere kompliceret.
Bruce dækkede over en forbrydelse,
som han troede, var begået af den kvinde, han elskede,
Elsyie Chayle.
- Hold da kæft. - Bruce og Elsyie havde et forhold.
Og den aften fandt Bruce Elsyie lige her, fortvivlet.
På grund af et skænderi, hun havde haft med Wynter i Det Gule Rum.
Wynter blev derinde.
Bruce trøstede hende, men hun ville ikke lytte.
Jeg slår ham ihjel.
Bruce forlod Elsyie lige her...
...gik ned ad gangen til elevatoren.
Men i bekymring vendte han sig
og så Elsyie løbe ud af Det Gule Rum.
Da han selv gik ind i rummet et øjeblik senere, fandt han Wynter død.
Og som enhver god mand gør,
ryddede han op.
Det inkluderede at flytte hr. Wynter ud af lokalet.
Det så hr. Doumbe.
Det er vigtigt at sige, at Elsyie har et helt andet perspektiv.
Hun tror, at Bruce dræbte hr. Wynter.
Hun insisterer på, at da hun kom tilbage,
var Wynter allerede død, og hun så ikke Bruce, da hun gik.
Bruce havde sine egne problemer med Wynter.
Hun vidste, han var vred over, hvordan Wynter havde behandlet hende.
Uanset om man tror på Bruce eller Elsyie...
- Elsyie. - Elsyie.
Bruce.
Uanset hvad, så flyttede Bruce Wynter.
Slæbte ham til Lincoln-suiten,
efterlod ham der, mens han gik ovenpå, og tapede døren til værelse 301,
så det var lettere at komme ind, når han kom tilbage med Wynter.
Så bar han ham op og efterlod ham der.
Det ved jeg, fordi du trak rundt med ham herned.
Og du er nok den eneste, som kunne bære Wynter op ad trappen.
Og det var dine nøgler, som Tripp fandt i det rum.
Og derfor
er vi nu her,
hvor det hele begyndte.
For jeg tror, at Wynter blev dræbt i dette rum.
Så vi er nede på ét spørgsmål.
Hvem gjorde det?
Det må være ham, ikke? Bruce, teknikeren.
- Det kan være hende. - Nej.
Det tror jeg heller ikke, Margery.
Men det er en af dem, ikke?
Bruce eller Elsyie?
De har gjort det meget dramatisk.
Tak. Ja, det tænkte jeg også. Det må være Bruce eller Elsyie.
Men i samme øjeblik tillod jeg mig at overveje det modsatte,
hvilket man altid bør gøre.
Hvad hvis det ikke er? Er det muligt, de begge siger sandheden?
Dræbte ingen af dem Wynter?
Er det muligt, at Elsyie stod ved skabet, og Bruce stod ved elevatoren,
mens en tredje person dræbte Wynter i Det Gule Rum?
Er det muligt?
- Ja! - Nej!
- Hvad mener du med en tredje person? - Hvem?
- Hvordan kom de herind? - Gennem døren der.
Kan nogen gøre det?
Nogen gjorde det.
Ham.
Den tredje mand.
Han sagde, han var i det rum.
Jeg hørte ham i det rum.
Og jeg så ham komme ud af det rum.
Jeg har immunitet.
Jeg vidste det!
"Åh, jeg er bare en dum sælger, der kan lide australiere,
og jeg snublede ind i Det Hvide Hus."
Han er fyren i den film.
Ed Norton, Primal Fear. Så god.
Det er skuespil. Han er fuld af lort.
Han er en snigmorder.
Og jeg arbejder for dig.
Det er bare for sjov. Den var god.
Ikke, folkens?
Han er den næste Russell Crowe.
Jeg har overvejet, om det var hr. Doumbe.
Doumbe indrømmede at være i det rum.
Han kunne have dræbt Wynter
og vendt tilbage, da han ringede til sin mor.
Tante.
Det er muligt. Jeg afviser det ikke.
Men lad os antage, at det ikke er hr. Doumbe.
Bare et øjeblik. Kan det være en anden?
En, der tråder en endnu finere nål.
En fjerde person, der kommer ind i rummet,
før hr. Doumbe smutter herind, efter Elsyie går,
og dræber hr. Wynter, før hun kommer tilbage.
Er det muligt?
- Ja! - Nej!
Umuligt, ikke?
Og dog, selvom jeg ser
den tilsyneladende umulighed, kan jeg ikke slippe det.
I går aftes opdagede jeg ting i dette rum. Besynderlige ting.
Et stort ur mangler ved kaminen.
En forsvundet vase.
Blomster svedet af gift.
Ting, der ikke kan forklares af Bruce eller Elsyie eller Doumbe.
Ting, der tyder på tilstedeværelsen af endnu en person.
Men du har en person lige her.
To personer, tre personer.
Har du brug for flere, så vælg ham.
Ikke cool, du.
Hvorfor arbejder du så hårdt på noget så utroligt usandsynligt?
Det er et glimrende spørgsmål, Hollinger.
- Virkelig? - Ja.
Jeg er lige så overrasket.
Det er spørgsmålet, som en fuglekigger altid stiller.
Hvorfor skulle jeg overveje det?
Hvorfor gå til den vildeste, mest ekstreme,
mest usandsynlige af alle løsninger på dette mysterium?
Og mit svar er...
...vandreduen.
Er det dit svar?
Det var et uventet svar.
Vandreduen var engang den mest udbredte fugl i verden.
I begyndelsen af det 19. århundrede var der milliarder.
Og i slutningen af det 19. århundrede var de næsten uddøde.
Man mente, de var udøde i naturen.
Og så, i 1907,
blev en lille flok set i Virginia.
Det var den sidste troværdige observation af en vandredue i historien.
Og ved I, hvem der så de fugle?
Dig.
1907.
Ham.
Alexander Hamilton.
- Er du idiot? - Hold kæft.
Teddy Roosevelt.
Præsident Teddy Roosevelt var den sidste til at se en vandredue i naturen.
Og han troede ikke sine egne øjne. Det virkede umuligt.
Det trodsede al logik.
En god fuglekigger, og det var Teddy Roosevelt,
søger kontekst, forstår sammenhæng, historie.
Det, du ser, skal give mening.
Og den flok vilde duer gav ingen mening.
De var uddøde.
Men man skal også stole på sig selv,
for man ved, hvad man ser,
selv hvis alt andet siger: "Nej, det er ikke det."
I ved det. Han vidste det. Jeg ved det.
Ved hvad?
At gerningsmanden kom gennem den dør
med et glas gift, paraquat.
Gerningsmanden prøvede at få Wynter til at drikke, og Wynter drak.
Kun lidt. Han smed resten på blomsterne og sved dem.
Gerningsmanden smed en vase efter Wynter.
Vasen smadredes mod væggen,
og skårene af vasen ramte Wynter i panden.
Gerningsmanden tog så et stort ur fra kaminen,
det største, tungeste, mest tilgængelige drabsvåben i dette rum,
og slog Wynter i hovedet og dræbte ham.
Det ved jeg.
Men det er umuligt.
Utroligt. Ikke umuligt.
Det er umuligt.
Du siger, at nogen kom ind i det rum.
- Før hr. Doumbe? - Ja.
Går så herind, mens Wynter er alene efter skænderiet med Elsyie?
- Ja. - Og dræber så A.B.?
- Ja. - Og hvor går de så hen?
- Ud ad døren. - Der var folk på den anden side.
Doumbe stod der og talte med sin mor.
- Ikke den dør. - Hvilken så?
- Du godeste. - Pis.
Den dør.
- Jeg kan stadig ikke se den. - Fordi den ikke er der, hr. Doumbe.
Ikke længere. Men på drabsnatten var der en dør der.
En passage mellem Det Gule Rum og Traktatrummet.
Jeg må have set den, men den gjorde intet indtryk på mig.
Selv da jeg var her tidligere i dag
og opdagede andre mærkelige ting, overså jeg den.
Først da jeg indså, at malerier var blevet flyttet,
og at det her var bragt herind
for at dække et større område, indså jeg, hvad der var sket.
At døren var blevet forseglet, skjult, erstattet af denne væg.
En dør, der gør det umulige muligt
og gør hver eneste af jer mistænkt.
- Nej! - Nej!
Ikke igen. Kom nu.
- Slet ikke. Ikke mig. - Nemlig.
Jo, jer!
Jer alle.
Det, at nogen kunne smutte ind, dræbe Wynter
og smutte ud ad døren, betyder, at I alle kunne have gjort det.
Selv dig. Og dig.
Og dig.
For hvis jeg tager fejl, så gjorde en af jer det.
Ingen har et godt alibi for det tidspunkt, hvor vi ved, at Wynter blev dræbt.
Og at I gjorde andet bizart og forfærdeligt pis senere,
betyder ikke, at I ikke gjorde det.
Faktisk stiger sandsynligheden for, at I gjorde det.
At I dræbte ham.
I virkede, som om I ville dræbe ham.
I skændtes med ham den aften.
- Fuck dig, A.B.! - Har du noget imod mig?
Der er knust glas.
Jeg rejser ikke.
Det er min dessert. Serveret på min måde.
Hr. Wynter, jeg beder dig.
I råbte ad ham.
Hvad?
I truede ham.
Du holder din kæft.
I overvejede åbenlyst at dræbe ham.
Han fyrer mig ikke, hvis han ikke er her.
Nogle af jer sagde endda, I ville dræbe ham.
Jeg slår...
...ham ihjel.
Og en af jer gjorde det.
Sig mig nu... Hvem blændede døren af?
Jasmine Haney beordrede døren blændet af.
Jeg så det, og jeg syntes, det var sært.
Nu præsidentparret ikke bor her længere.
Jeg fik at vide, det var Jasmine.
Ville du nævne det, frk. Haney?
Nej, frk. Cupp.
Detektiv.
Tror du virkelig, jeg var involveret?
Du ønskede det job inderligt. Du syntes, han havde forrådt dig.
Du skændtes med ham. Så...
Ja. Måske.
Blændede du døren af?
Ja, jeg gjorde.
Det var ikke min idé.
- Det var en ordre. - Hvis ordre?
Han ringede og bad mig tage mig af det.
- Hvem? - Ham.
- Ham? - Hvad?
Det er løgn.
Perry, det er løgn.
Perry?
Ja. Jasmine?
- Detektiv Cupp. - Ringede De ikke?
- Til Haney for at blænde en dør af? - Ja.
Nej, hvad taler du om?
De ringede til mig. Jeg talte med Dem.
Det er anden gang, at De nægter at have foretaget et opkald.
Jeg ved, det ikke skete. Hun lyver.
Og agent Rausch løj, da hun sagde,
at De bad Secret Service forlade anden sal under middagen?
Jeg talte med ham klokken 21.22.
Ja, det er skørt!
Perry, hjælp mig.
Ja. Jeg er enig.
Havde du problemer med A.B.?
Hvad? Nej. Hvorfor spørger du mig om det?
Jeg mener, ikke rigtigt.
- Jeg er uskyldig, frk. Cupp. - Detektiv.
Du må tro mig.
Det behøver jeg faktisk ikke.
Der er en fugl på tapetet i Deres soveværelse.
Det ligner næsten en riksetimalie.
Jeg er ikke sikker, men det ville være passende.
Riksetimalien er en uhyre flygtig fugl,
men ikke på traditionel vis. Den er ikke bare svær at spotte.
Det er svært at identificere, hvad den er.
Det hedder en riksetimalie, men er faktisk hverken en rikse
eller en timalie.
Den har en sang, der næsten er bugtalerisk,
som om det kommer et andet sted fra.
Måske var det ikke dig.
Måske var det en ordre.
Måske har nogen ringet.
Og måske var det ikke Dem.
Måske var det nogen, der foregav at være Dem.
Som brugte Deres stemme,
forklædte deres egen, skjulte sig.
Det er muligt.
Dette...
...er...
...svært.
Det var mig.
Jeg gjorde det.
Jeg efterlignede Elliotts stemme.
Jeg er god til det. Det ved I.
Elliott er ubeslutsom. "Åh, det er svært."
Jeg gjorde det.
- Hvad? - Hvorfor?
Wynter og jeg havde skændtes tidligere den aften, om festen.
Han havde sagt forfærdelige ting om mig.
Og i affekt tog jeg hans dagbog.
Jeg rev en side ud. Jeg havde det skidt med det.
Jeg ledte efter ham senere.
Og så hørte jeg skænderiet mellem ham og Elsyie herinde.
Jeg gik, men kom straks tilbage, fordi det var så voldsomt.
Og så så jeg ham.
Lige der.
Død.
De havde dræbt ham.
Hvem?
Dem.
- Nej! - Nej!
De var begge her i rummet,
og det var præcis, som du sagde, Cupp.
De skændtes. Hun smed en vase efter ham.
Den skar hans ansigt.
Bruce kom ind og slog ham med uret.
Det fortalte de mig.
Hvad med giften?
Den var til hendes mand. Han ødelagde hendes liv.
Han ville have mig fyret, ville ødelægge mit liv.
- Hun ville dræbe ham. - Ja, jeg ville dræbe ham!
Det sagde hun.
Hun gik i skuret den aften, da hun antog, det var tomt, og fandt giften.
Hun ringede til Wynter fra skuret for at sige,
at hun var forsinket med Lincoln-suiten.
Da hun kom herop et par minutter senere, og Wynter konfronterede hende,
indså hun, at hun ville miste sit job og gik amok.
Så kastede hun vasen. Giften kom efter.
De besluttede, at De kunne få det til at ligne et selvmord.
Det var hans idé.
De iscenesatte det. Præcist, som du sagde.
Eller tæt på. De hentede et glas ved siden af...
...hældte noget gift i halsen på ham...
...smed så resten i blomsterne.
Det er galskab.
Men jeg så to glas.
Det andet var mit. Jeg havde brug for en drink.
- På grund af brevet. - På grund af brevet.
Hvad skulle jeg gøre? Jeg havde det forfærdeligt.
Jeg ved, det lyder skørt, men hun så så rædselsslagen ud.
Hun har en datter.
Han ville bare beskytte hende.
Den side, jeg rev fra hr. Wynters dagbog,
lød som et afskedsbrev.
Det var det ikke, men sådan lød det.
Og jeg indså, hvordan den kunne sælge historien.
Jeg gav dem siden.
Han lagde den i Wynters jakkelomme
og bar Wynter væk.
Han kom tilbage og gjorde rent. Jeg hjalp ham.
Samlede vasen op, støvsugede.
- Du glemte glassene. - Der blev begået fejl.
- Og uret? - Han kunne slippe af med det.
Så fandt de på deres historier. Helt usammenhængende.
Og døren. Hvorfor blænde døren af?
Panik.
Da du var på tredje etage, var jeg ikke bekymret.
Jeg troede, det ville forsvinde.
Men da du kom herned, før du gik, blev jeg bekymret.
Selv bagefter var jeg bange for, at du ville komme tilbage.
Eller at nogen ville.
Jeg ønskede bare, at rummet så anderledes ud.
Føltes anderledes.
Jeg prøvede at beskytte dem.
Jeg har ondt af hr. Wynter.
Og jeg har ondt af dem.
Stadig...
Undskyld.
- Blink. - Ja.
Hold øje med det. Blinket.
Hvad?
Du var så tæt på.
Så tæt på.
Jeg er så uventet imponeret over dig, Lilly.
Så kvik. Så hurtigtænkende.
Sådan en utrolig performer.
I dag, den aften,
så meget mere djævelsk, end jeg havde forestillet mig.
- Hvad foregår der? - Du kunne have gjort det.
Jeg havde fundet ud af det, men du var tæt på.
Hvis ikke det var for det ene spørgsmål, fuglekiggere ufortrødent stiller.
Hvorfor? Hvorfor blændede du døren af, Lilly?
Så det føltes bedre?
Du må komme på noget bedre end det.
For der var en anden grund. Du skjulte noget.
Noget med dit fingeraftryk på.
Noget, der beviser, at du dræbte A.B. Wynter.
- Detektiv Cupp! - Jeg beklager, hr. præsident.
Ja sgu!
- Jeg må ringe til min far. - Hvorfor?
På grund af uret.
Hvorfor gjorde du det, Lilly?
Det kan jeg godt forklare, medmindre...
Eller jeg kan starte, og så kan du supplere?
Hun gjorde det, fordi hun hader jer. Og jeg mener Dem, hr. præsident.
Men virkelig jer alle.
Huset. Det faktiske hus.
Fysisk. Har I set, hvad hun har gjort ved Det Blå Rum?
Det gør man ikke, medmindre man virkelig hader stedet.
Men også huset som koncept.
Som en institution. Hun hader det.
Historien. Traditionerne. Personalet. Hvad det repræsenterer.
Amerika, vel. Hun hader det. Og hun hadede hr. Wynter mest af alt,
fordi han repræsenterede det.
Han var i vejen for hende, og det havde han været længe.
Han saboterede wellness-julen.
Hun ville genopfinde Det Hvide Hus.
Og for hende betød det at rive det ned.
Han elskede huset og tog sig af det.
Han holdt af folkene og af rørene og kunsten og budgetterne.
Og han holdt af Dem, hr. præsident, og hr. Morgan, og almindelige amerikanere,
som kom fra hele landet for at besøge huset.
Og det, syntes hun bare, var virkelig dumt.
Har jeg ret?
Hun dræbte Wynter, fordi hun hadede ham, men også frygtede ham.
Vil I vide hvorfor? Derfor.
Fordi hun fandt ud af, at han ville afsløre hende.
Det var det, Gomez hørte fra Wynters kontor.
Det var ikke Harry Hollinger i det rum. Det var Lilly.
Det fortalte hun lige, at det var. Hun indrømmede det.
Fordi det er det geniale i dette forsøg på at beskylde Bruce og Elsyie.
Meget af det var sandt.
Hun og Wynter skændtes.
Han sagde grimme ting. Hun rev en side fra hans dagbog.
- Det skete. - Hvad mener du med "afsløre"?
Fortælle Dem og hr. Morgan
hver eneste egoistiske, absurde og skadelige ting,
hun havde gjort. Ting, I sikkert ikke kendte til,
som han omhyggeligt havde dokumenteret i sin dagbog.
Alle løgne, bedrag, laster
og generel lorteopførsel stod heri.
- Det skræmte hende. - Undskyld mig?
Undskyld. Virkelig?
Er det det? Er det alt, du har?
Ja, vi skændtes.
Jeg indrømmer det. Vi skændtes.
Alle skændtes med A.B.
Ja, han var oprørt, og det var jeg også.
Tror du, jeg slog ham ihjel,
fordi han ville afsløre min "lorteopførsel"?
Helt ærlig?
Hvad så, hvis han sladrer til Perry og Elliott?
De tror ikke ham frem for mig. Sådan fungerer verden ikke.
Og jeg er ligeglad.
Jeg er rig. Nu skal I bare høre. Rige mennesker er ligeglade.
Jeg kommer ikke til at savne min løn på 114.000 $, eller hvad fanden den er,
som jeg giver til velgørenhed.
Jeg gør offentligheden en tjeneste, okay?
Okay, venner?
Så fyr mig.
Ja, Lilly. Det, tror jeg, kommer til at ske, så tak.
Og du har nogle gode pointer. Det har du virkelig.
Men sagen er, at det ikke kun var din lorteopførsel.
Wynter vidste, han havde brug for mere, og det var let at finde.
Der er et par sider her i hans dagbog,
som jeg ikke forstod i starten.
Det er et virvar af tal og bogstaver, næsten som en gåde.
Nok med vilje for at skjule hans arbejde.
Men jeg fandt ud af, hvad det var,
fordi jeg er god til gåder.
Det var alle de penge, du svindlede dig til. Stjal.
Hvor kommer pengene fra? I har ikke budgettet.
Hvor kommer penge fra?
Fra en stor bunke. Det gør penge.
Du er rig, men du skal vide noget om verden.
Rige mennesker stjæler penge hele tiden.
Af og til er det derfor, de er rige.
Dit tyveri havde nok mere at gøre
med dovenskab, arrogance og foragt for systemet, men hvem ved?
Og det var ikke kun penge.
De her tal?
Det var alle de forskellige straffelove og etiske regler,
som Wynter vidste, du havde overtrådt, når du indgik kontrakter,
gjorde forskellige leverandører tjenester og inviterede folk ind i Det Hvide Hus.
Folk, der bad dig flytte statsrepræsentanter rundt
under en statsmiddag.
Wynter fortalte dig alt det på sit kontor.
Jeg fortæller dem alt!
Og jeg tror, det virkelig gik dig på.
Og derfor prøvede du at stjæle dagbogen.
Derfor gik du ud af hans kontor den aften,
stod på gangen og læste den side, som du ved et uheld rev ud,
og besluttede at dræbe ham. At iscenesætte selvmordet.
Havde du dræbt ham, hvis du ikke havde revet siden ud
og indset, hvad den kunne bruges til?
Måske. Det er umuligt at sige.
Og irrelevant.
Alt kriminelt er motiv plus mulighed.
Og du så en mulighed.
Dine problemer forsvandt, når Wynter forsvandt.
Så kunne du lave alle værelserne om og fyre hele staben. Det ville være skønt.
Og du behøvede ikke sidde under retssalens lysstofrør i to år,
mens din virkelig gode advokat fik noget af det til at forsvinde.
Det var nemmere. Og sjovere.
Og klogere. Og det var det. Terningen var kastet.
Alt andet ved vi.
Det var dig, der indførte den giftfrie,
kemikaliefrie, holistiske landskabspleje.
Hvad fanden det end er.
Du gik hen til skuret, men glasset gik itu.
Du tog Emilys søsters lille kop, fyldte den med paraquat.
Du ringede til Wynter og bad ham møde dig i Det Gule Rum.
Du ville snakke, undskyldte, hvad end, der skulle til. Han sagde ja.
Fem minutter.
Jeg fornemmer, han vidste, at noget slemt kunne ske.
Ligesom fugle kan fornemme en trykændring, når en storm er under opsejling.
Jeg dør, før aftenen er omme.
- Du foregav at være Elliott. - Han ringede kl. 21.22.
- Bad dem rydde anden. - Vi blev beordret af etagen.
Så bar du giften ind i familiens stue,
ventede på, at Elsyie gik,
og så kom du herind med dine drinks.
Whisky til dig.
Paraquat og whisky til A.B.
Og så gav du ham siden fra hans dagbog.
Afskedsbrevet.
Du så ham putte det i lommen, og så gik du i gang.
Charmerede ham.
Jeg tvivler på, det virkede.
Men Wynter var heller ikke kyniker.
Han troede ikke, man kunne være så ondskabsfuld.
Men han havde set meget, kendt meget smålighed, grusomhed, arrogance,
mere end nogen af os kunne forestille os.
Selv efter alt det var han villig til at lade tvivlen komme dig til gode.
Det kostede ham livet.
Wynter drak giften, indså straks, hvad det var,
og smed resten på roserne,
men paraquat virker hurtigt og er smertefuldt,
og han blev rystet.
Du ved nok ikke så meget om gift,
men nok til at vide, at det, han drak,
ikke ville dræbe ham, så du kastede vasen.
Det forskrækkede ham endnu mere,
så du gik efter uret, og det var det.
A.B. var død, nu måtte du handle hurtigt.
Så du tog uret og flygtede,
men det forbandede ur, ikke?
Hvad gør man?
Det er stort og blodigt og revnet.
Du kunne ikke gå rundt med det eller lægge det.
Elsyie og Bruce var i dette rum og fandt liget,
og du anede ikke, at de ville mistolke hinandens handlinger.
Secret Service kunne komme, og du ville blive fanget.
Så du stoppede uret i skabet foran dig i passagen,
ventede på, at de ryddede gangen,
skyndte dig gennem Traktatrummet og ned ad trappen.
Og du var fri.
Du gik tilbage til festen.
Men det ur tærede på dig.
Hvad hvis de finder det?
Som tiden gik,
indså du, at ingen sagde noget om et lig.
Og tro mig, der ville være stort ståhej over et lig i Det Hvide Hus.
Især under en statsmiddag.
Du besluttede at gå op og se, hvad der foregik.
Flytte uret om muligt. Men du kommer op, og der er intet.
Ingen Wynter. Ingen vase. Intet.
Kun teknikeren Bruce Geller,
der leder efter en lækage fra Tripps værelse.
Hvad fanden foregik der?
Var Wynter i live? Hvad skete der?
Du var virkelig forvirret, bekymret,
og det så alle fra det tidspunkt.
Jeg ledte efter ham overalt i alle rum.
- Hun var bekymret. - Bekymret.
Ikke panisk, bare bekymret.
Det, jeg så...
Jeg har ikke fundet A.B.
Ja, du er en god skuespillerinde,
men det var det ikke.
Du var panisk.
Da jeg ankom, begyndte alle detaljerne,
om hvad der var sket med Wynter, at komme ud.
At han åbenbart begik selvmord i Spillerummet.
Ja, det var forbløffende for dig. Utroligt, men det var skønt.
Du var ude af det.
Da jeg begyndte at bringe efterforskningen ned på anden etage,
begyndte du at blive lidt bekymret,
men jeg var snart væk.
Og så snart jeg var, begravede du beviserne,
forseglede dem, forhåbentlig for evigt.
Det var en genial plan, og du fortjener ros.
Men du klarede den kun så længe
på grund af de bizarre fejltagelser og den beklagelige opførsel
fra så mange andre i huset.
Så det var en holdindsats.
Du skylder dem virkelig meget. Selvom du hader dem.
Det er manden, der døde.
Lige her. I dette rum.
Jeg har hørt meget om ham.
Man kan lære meget om nogen fra det, han skriver og siger.
Han var en kompliceret person,
mangelfuld og besværlig,
meget loyal, klog og betænksom.
Enormt irriterende
og uendelig gavmild i sine tanker.
Han havde lidt i sit liv, og han havde holdt ud.
Jeg er ked af, at jeg aldrig mødte ham.
Han elskede huset. Jeg kendte ham ikke, men det ved jeg.
Han elskede dem, der arbejder her, respekterede dem, forstod dem,
værdsatte dem, så dem. Så, hvem de var, hvor de kom fra,
hvad de havde opgivet for jobbet, hvorfor de var her.
Det spørgsmål igen. Hvorfor?
Hvorfor er de her? Hvorfor var han her?
For Dem, hr. præsident.
Og Dem, hr. Morgan.
For alle her.
For os alle.
Det var ikke os mod dem for Wynter. Det var bare os.
Et hus. En familie.
En ufuldkommen enhed, der forsøger at fungere, holde ud.
Han troede på det.
Og hør, jeg er bare detektiv.
Men jeg tror virkelig, det er værd at tro på.
Og hun tror ikke på det her.
Og det er derfor, hun er så nederen. Hun er også morder.
Jeg er stadig lidt uklar på, hvem der har jurisdiktion her.
Hvem det end er, så før hende væk.
- Det er mig. - Slap af, de herrer.
Det er en FBI-ting.
Lilly Schumacher.
Hun var ikke engang i min top tre.
Jeg havde schweizisk fyr, saltfyren og vandfyren.
De?
- Lad mig gætte. Ja. - Til den bitre ende.
- Hvad med Harry? - Hvad med ham?
Spillede han en rolle i det?
Nej, Tripp Morgan havde ret. Han er et røvhul.
- Okay. - Utrolig uhøflig over for Wynter.
Han prøvede at få mig af sagen.
Han gennemrodede Wynters kontor.
Jeg tror, det var mere en ængstelig politiker end noget andet.
Men konspirations-ting, det var løgn. Beklager, senator.
Det er et lukket møde.
Han hentede mig tilbage og lod mig løse det.
Folk er komplicerede.
- Hvorfor beskyldte Lilly Bruce og Elsyie? - Desperation.
Hun vidste, jeg var på sporet til sidst.
Hvornår?
Da jeg vidste det. Det er ikke en gåde.
Man går fra ikke at vide noget til at vide det.
At se det.
Hvornår? Jeg ved det ikke.
Jeg mistænkte Lilly, da hun sagde,
at hun så Elsyie og Wynter i Det Gule Rum.
Jeg var i gangen, og jeg så ham skændes med en i Det Gule Rum.
- Elsyie sagde, at døren var lukket. - Han bad mig lukke døren.
Hvorfor skulle hun lyve? Det passede med, hvad andre sagde om A.B.
Han udtrykte altid uenighed bag lukkede døre.
Og slet ikke offentligt.
Han prøvede at undgå det.
Han hentede en, lukkede døren.
Hvordan kunne Lilly se dem fra gangen, hvis døren var lukket?
Det var mistænkeligt.
Hun så det, fordi hun så på fra familiens stue,
hvor hun blandede giften.
Da Jasmine sagde, at Elliott fik døren blændet af,
havde jeg en stærk fornemmelse af, at det var Lilly.
Jeg hørte hende efterligne Elliott, som jeg ikke mistænkte.
Og så blinkede hun.
Ikke på grund af uret.
Men da hun sagde, hun så Bruce lægge sedlen i Wynters jakke.
Lilly var ikke i Spillerummet, da jeg tog sedlen den aften.
Hun kunne ikke vide, hvor den var, medmindre hun så Wynter lægge den der.
Er det tid til afgang?
Vi letter om tre timer.
- Reagan eller Dulles? - Dulles.
Så må De afsted.
Tak, detektiv Cupp. Jeg har gjort det her længe.
De var et frisk pust.
Jeg har noget til dig. Til turen. Åbn den ikke her.
Synd for personen, der skal sidde ved siden af dig.
Tak.
For alt.
Jeg har et ærinde.
Er du sikker? Har vi tid?
Vi har tid.
Fem minutter.
Jeg opklarede drabet.
- Inde ved siden af? - Ja.
Godt. Jeg troede, det var angående Clive.
Nej.
Flytter min søns mand så ind igen?
- USA's præsident? - Ja.
Det gør han.
Her var så hyggeligt.
Jeg beklager.
Hvem gjorde det?
Vent, sig det ikke.
Den snottede tøs med attituden?
- Ja. - Du kunne bare have spurgt mig.
Detektiv Cupp...
Jeg får sendt vodka op.
Du er dygtig.
Ja, det er jeg.
Den bedste.
IN MEMORIAM ANDRE BRAUGHER
Tekster af: Anja Molin