EN ORIGINALSERIE FRÅN NETFLIX
Jag är journalist från Nya Zeeland
och jag undersöker världens mörka turistmål.
Platser som är kända för död och katastrofer.
Det känns märkligt att jag är på en strand med sand och solbrännor...
...och jag med en mittbena och ett par rätt snygga glasögon.
Men det här är ingen vanlig strand.
Hej.
-Vill du ha den? -Ge mig den.
-Ska vi... -Nej, vi ska till polisstationen.
-Polisstationen? -Ja.
Och det här är ingen vanlig semester.
Jag reser till Europas mörka turistmål.
På semesterön Cypern i Medelhavet bryter jag mig in i en förbjuden stad.
-Vad händer om vi går på natten? -Då kan ni bli skjutna.
I Storbritannien super jag med nazister.
Vi är de riktigt onda.
Och jag besöker världens mest stötande museum.
-Det här är ganska märkligt. -Ingen tvingade dig att komma hit.
Jag heter David Farrier, och den här resan blev märkligare än jag trodde.
EUROPA
Jag börjar min resa på den engelska landsbygden
fem mil sydost om London i den lilla staden Paddock Wood.
Tack!
Det sägs att krig är ett helvete, men inte för det här gänget.
För många britter är det ett mörkt turistmål nära hemmet.
Jag är på en gård i Kent, på ett slags festival för mörk turism.
Det kallas ett krigets Glastonbury
och är världens största militära återskapande.
80 000 mörka turister kommer hit varje år.
De låtsas vara soldater från olika krig, olika sidor och olika tidsepoker.
De kommer inte bara för att titta. Många tar en vecka ledigt för att umgås i leran.
Jag förstår inte tjusningen, men bästa sättet att förstå
är nog att bli lite smutsig själv.
Jag har tagit värvning för att delta i ett fullskaligt slag.
Hejsan!
Är ni To Hell and Back?
Mitt kompani heter To Hell and Back.
De låtsas vara amerikanska soldater under andra världskriget.
-Byt byxor före striden, kompis. -Jag ska fundera på saken.
Mina kläder visar att jag är en utböling.
Jag hoppas att Dan, en före detta soldat
som ska hjälpa mig genom allt det här
tar mig lite mer på allvar.
Vem kommer jag att vara klädd som?
Vi har en i en vacker cerise färg. Ja, den är axelbandslös.
-Nej. 101:a luftburna divisionen. -Okej.
Hur ska vi strida när det är dags?
Du kommer att strida mot SBG, Second Battle Group.
-Okej. -Tyskar.
Vi ska slåss mot nazister.
Man vill inte hålla på med SS och sån skit.
-Det är bara tyska soldater. -Okej.
Det här är första gången jag stöter på krigsåterskapandets politik.
Dan betonar skillnaden mellan nazistpartiet
och det tyska folket och deras armé.
Jag borde inte säga "nazister", utan hellre "tyskar".
Det finns en ganska stor hakkorsprydd elefant i rummet.
Nu när jag vet hur jag ska benämna fienden är det dags för förbrödning på min sida.
Jag har bytt byxor och hoppas att nån kan förklara tjusningen med ett lerigt hål.
Nu är jag passande klädd.
-Kom och var med. -Det är ganska...
Det är märkligt att inte ha mobiler eller nånting, utan leva så här en helg.
-Ja. -Det regnar. Vi sitter i ett hål.
Är det kul?
Ja.
Att springa omkring och skjuta folk är inte så dumt.
-Vi väntar bara på striden. -Vi kommer dit. Vi skyndar långsamt.
Det är ett märkligt sätt att tillbringa en helg.
Alla förbereder sig för det stora slaget i morgon
när jag ska få döda tyskar.
Jag går med på lite extra träning.
Det här är det de gör på sin semester.
Du kan antingen sitta i mitten, David, som flickorna gör...
Va? Okej.
Vi får heja på honom.
Heja! Heja!
-Kom igen! -Bra gjort!
-Kämpa! -Kom igen!
Rulla runt!
Mot fronten! Du är snart framme!
Ansiktet är lite rent. En gång till.
Så där, ja.
Tack.
Nu har jag haft mitt roliga och är lerig överallt.
De skulle väl säga att det är autentiskt.
Naturen hjälper till med ett ösregn, så att jag får uppleva krigets misär.
Det finns inga duschar, så jag går till kantinen där jag ser att nazister...
...tyskar, serverar maten.
Brukar tyskar laga mat åt amerikaner?
De är inte tyskar, vi är inte amerikaner. Uniformen gör inte att vi inte är vänner.
Det är inte krig längre. Det är som Hollywood.
Alla klär ut sig. Det är bara på lek, eller hur?
Lek.
Tack så mycket.
Med en tallrik med varm tysk mat går jag tillbaka till mina stridskamrater
för att försöka förstå politiken kring nazisterna.
Det är intressant, för vi rollspelar ju en historisk epok
så båda sidor måste vara med, men ingen vill ju vara nazist.
Det är precis det ämnet som alla försöker undvika.
Man kan tolka det på ett sätt som väcker anstöt.
Det är ett moment-22.
Det ska vara så autentiskt som möjligt
men de måste undvika historiens obekväma sidor.
Vi låtsas alltså vara amerikaner som får mat av nazister.
-Tyskar. -Du äter italiensk... Tyskar.
Du äter italiensk pizza.
Det är ju rimligt. Fullständigt normalt.
Man dricker långt in på natten.
Jag vill inte använda det onämnbara ordet, men här är två holländare i SS-uniformer.
Ingen kan väl förneka att de är nazister?
SS utförde några av de värsta brotten mot mänskligheten under andra världskriget.
Särskilt folkmordet på sex miljoner judar.
I Tyskland är det förbjudet att ha på sig SS-uniform.
Men här står de och ler och dricker som vore det Oktoberfest.
Ingen verkar bry sig.
-Får ni mycket uppmärksamhet? -Du vill inte veta.
Jag såg er, och folk kom fram till er hela tiden.
Jag tror att alla har sitt eget sätt att reagera på den här uniformen.
Jag vet inte. Dessutom var alla kvinnors reaktioner positiva.
Alla reaktioner var positiva.
Men i går i baren bad de oss ta av oss hakkorsarmbindlarna.
De sa att de var politiska.
-Men ni har ett hakkors här. -Ja.
Vi ville inte bråka så vi sa: "Vi tar av dem. Inga problem."
Jag antar att det här är den enda platsen där ni kan klä er så här.
-Ja. -Det stämmer.
Hur skulle ni göra för att gå klädda så hemma?
-Jag skulle gömma mig. -Ja.
Man kan inte ha på sig...
Av respekt för människorna där skulle jag inte ha på det alls.
Det är förbjudet. Vi skulle gripas. Men vi skulle aldrig göra det.
-Så ni kan bara göra det här? -Ja. Inte där. Vi vill inte väcka anstöt.
Vi står inte bakom nånting med uniformen. Jag vill vara väldigt tydlig med det.
De verkar trevliga, men här finns en fråga som jag inte får svar på.
Kan man återskapa det här utan att
Finns det vissa saker som vi inte borde återskapa?
I dag är festivalens höjdpunkt.
Ett enormt slag där jag ska slåss mot tyskarna...
...eller nazisterna, eller vad de nu ska kallas.
Hur håller man den här?
Vi har riktiga vapen från andra världskriget.
Vi använder lösa skott, men tänk om nån lägger i en riktig kula?
Tänk om nåt fastnar?
Jag mår lite illa, Jag vet inte varför.
Jag är jäkligt nervös, och det är inte ens ett riktigt krig.
Plötsligt bara börjar det. Okej. Jävlar.
Det är väl så det är med krig. Man får ingen förvarning.
Allt är väldigt högljutt.
-Redo. -Jävlar.
Svetten rinner i ögonen. Jag ser inte vem jag skjuter på.
Se upp.
Aj! Tistel.
Alla har gått in i sina roller, utom kanske jag. Jag känner bara panik.
Se upp för tyskar i gräset!
Jag gillar inte krig. Kom igen!
Det är bara mot slutet som jag ser åskådarna
och minns att allt är på låtsas.
Skjut inte.
Men vissa tar sina roller på väldigt stort allvar.
Hon är död.
Ja, det var nog det.
Äntligen över.
Det var mitt livs längsta, mest hektiska 20 minuter.
De säger att vi vann, men hur vet man det? Det ringer fortfarande i öronen.
Jag blev ganska rädd. Jag glömde att det inte var på riktigt.
-Visst får man en adrenalinkick? -Ja, det är så jäkla högt.
Man kan inte hjälpa det. Sen börjar man tro på det.
Är det här det du gör på semestern?
Ja. Jag tycker att det är kul.
Varför åker du inte till en vacker karibisk ö?
Att sitta på en strand är inte riktigt min grej.
Jag är glad att kriget är över. Jag är helt slut.
Tack alla deltagare, alla chaufförer, alla fordonsägare.
Men jag förstår varför folk kommer hit, för upplevelsen och adrenalinkicken.
Men jag vet inte om att göra en hemsk del av historien kul
är ett bra sätt att förstå den eller låta bli att upprepa den.
Det är verkligen inte min slags semester.
Tre timmar västerut är jag 1,5 mil från walesiska gränsen
på den pittoreska engelska landsbygden.
Vad kan en mörk turist hitta här?
Men jag har hört att mitt bland de här vykortsvyerna
finns världens mest politiskt inkorrekta museum.
BROTT GENOM TIDERNA
LANDETS MEST OMTALADE TURISTATTRAKTION
Museet finns i ett 200 år gammalt fängelse och samlingarna har kallats
obekväma, kusliga och väldigt stötande.
UTSTÄLLNINGEN ÄR INTE LÄMPLIG FÖR BARN
Jag vill veta vem som skapar en så stötande samling.
Är det i utbildningssyfte eller bara för att chockera?
Hej Andy, David.
-Hej. -Trevligt att träffas.
-Vilket imponerande ställe. -Det är annorlunda.
Det är en märklig sak i den här sömniga, gulliga lilla byn. Är den känd för nåt annat? Jag ser bara det här på skyltar...
Vi är nog inte kända för nåt, snarare ökända.
Vad är ditt huvudtema? Här finns många olika saker.
Krocken mellan gott och ont, i korthet.
Samlingen är väldigt splittrande.
Alla föremål här är kontroversiella på ett eller annat sätt.
Är allt sprunget ur din passion, sånt som du brinner för?
Min galenskap, ja.
Det är väldigt spännande.
Jag undrar vad som gör att det behövs varningsskyltar utanför dörren.
Men Andy går snabbt in på de tveksamma sakerna.
-Hur får du tag på nåt sånt här? -Den fanns i en modellaffär.
Jag presenterar det nog inte så som många skulle vilja.
Sån är jag. Men faktum är ju att fattiga svarta barn
och svarta människor lynchades av Ku Klux Klan.
Jag har sammanfört dem alla.
Jag är så förstummad att jag inte vet vad jag ska säga.
Det är minst sagt kontroversiellt.
Sen har jag de svarta dockorna med klanmedlemmarna.
Klanmedlemmarna skulle nog störa sig på att de leker med de svarta dockorna.
Många svarta vill se det, för det är en del av deras historia.
Men det är väldigt konfronterande.
Jag vet inte om Andy har presenterat historien helt korrekt.
Försöker han verkligen utbilda människor eller bara chocka dem?
Hela fängelset är överfullt med saker utan nån som helst synbar ordning.
Det blir ännu mörkare när Andy visar mig nazistrummet.
En lampskärm av människohud.
Den obehagliga saken ingår i Andys koncentrationslägerutställning.
Jag lät testa det, och det är äkta människohud.
Det är riktigt vidrigt.
Det är ju helt sjukt att nån faktiskt skulle flå andra människor
och göra lampskärmar av huden.
Lampskärmen är helt vansinnig
men det känns precis lika illa att Andy har köpt den och visar upp den.
Folk brukar bli upprörda av det här, de här dioramorna som vi har satt samman.
Det är ett dödsläger.
-Har du gjort dem själva? -Ja.
Här har vi också en scen som folk tycker är vidrig.
Det är en våldtäkt, om man så vill.
Det är ett typiskt exempel på till exempel Auschwitz.
Officerarna i dödslägren våldtog judiska kvinnor. Det hände.
Jag har aldrig sett nåt liknande, det måste jag säga.
-Du ser det ingen annanstans... -Nej, det tror jag inte.
Jag vill att det ska kännas, och det bygger på sanning och fakta.
Jag förstår hur folk kan ta anstöt, för du har ju tagit konstnärliga friheter.
Du har skapat det.
Men det hände.
Men vissa saker hände inte.
Michael Jackson var aldrig i Nazityskland, verkligen inte i ett koncentrationsläger.
Han må skildra historien, men han hittar också på en del.
När jag går genom korridor efter korridor
undrar jag om Andys vurm för seriemördare kan vara en ledtråd
till varför han lägger så mycket tid och pengar på sin samling.
West-morden var de mest beryktade i Storbritanniens historia.
Sammanlagt 12 kroppar hittades begravda i och runt deras hus
när paret slutligen greps av polisen 1994.
På nåt sätt har Andy fått tag på souvenirer därifrån.
Hur får han tag på allting?
Bröt du dig in?
Nej. Jag fick tillgång.
-Jag kan inte... -Du måste säga nånting.
Nej. Det är ett ämne som jag inte kan prata om.
För att vara så stolt över sin samling
vill Andy inte berätta hur han fick tag på sakerna.
Är det ens äkta?
Plötsligt berättar han att det har dykt upp nån i dag
som hävdar att han har en slips som ägdes av Fred West.
Det är lite otroligt att just när vi är här ringer nån...
...som har Wests slips, eller hur?
Andy säger att han tror att West nog använde slipsen
för att strypa några av sina offer.
-Var hittade du den? I din farmors hus? -Ja, med tidningen och urklippet.
Hur kan du veta om det är den slipsen eller bara...
...att din farmor har köpt en likadan?
Ja. Den är gammal nog. Den luktar lite unket...
Man känner doften.
Den luktar unket och gammalt.
Ja. Den är definitivt gammal. Den är säkert från rätt tidsperiod.
Jag tror att det är Fred Wests slips som du precis luktade på.
-Hur känns det att veta... -Härlig tanke.
...att han hade den slipsen på sig?
Det är märkligt, men för dig är det väl bara en vanlig dag?
-Eller hur? -En vanlig dag på jobbet.
Jag tror inte att dofttestet är särskilt vetenskapligt, och jag är tveksam.
Men Andy berättar att innan slipsen hamnar på museet ska den DNA-testas.
Var får du tag på hans DNA?
Vissa av de människor som jag har privata affärer med
som hjälper mig med olika tygföremål...
Du kan inte berätta var du får tag på hans DNA?
Jag skulle aldrig avslöja nån i min inre cirkel.
En "inre cirkel" låter ganska...
Jag vet inte om den är äkta eller inte.
Vad är poängen med att försöka luras när man driver ett museum?
Varför skulle man försöka fuska med föremål?
-Ingen anledning. -Att få folk att komma in.
Andy märker att jag är skeptisk och vill bevisa att hans museum är äkta.
Han visar hur långt hans inre cirkel går.
Det här är Charles Bronson, Storbritanniens mest ökända fånge.
Det har gjorts en film om honom.
Bronson har suttit inspärrad i över 40 år.
37 av åren har han suttit isolerad.
Han har bland annat begått väpnat rån och misshandel och strypt en fängelsevakt.
Andy berättar att de känner varandra sen länge
Är det du och Bronson där uppe?
Ja, det var när jag var på hans bröllop.
Är ni vänner genom din samling?
Han är väldigt stolt över att jag har ställt ut hans konst.
Den kommer att förbli här.
-Efter dig. -Tack.
För att bevisa att han talar sanning
har Andy bett Bronsons senaste fästmö, Paula, att träffas oss i fängelset.
Jag tror att du är förälskad i honom, men du vill leva med nån som är ökänd
för att bli farlig och våldsam. Blir du inte orolig?
Jag är inte orolig. Charlie tillhör den gamla skolan. Han skadar inte kvinnor.
Han skulle aldrig göra mig illa.
Är du inte orolig för att ni måste fullfölja förhållandet, så att säga?
När han kommer ut åker vi direkt till ett hotellrum
och jag lovar att jag ger honom en hjärtattack.
Va?
Han sa: "Jag kommer ut efter 43 år och du tar livet av mig på en natt."
Tänk dig. Gud bevare honom.
Paula får prata med Charles en gång i veckan och jag får vara med.
Att prata med Storbritanniens farligaste fånge
känns både nervöst och spännande.
-Jag är lite nervös. -Beredd?
Hej!
Hej, Charlie, det är David. Trevligt att prata med dig.
Hej, Dave. Hur är läget, kompis?
Bara bra. Jag var lite nervös. Vi har väntat på ditt samtal
och jag blev lite nervös av att få prata med dig.
Du behöver aldrig vara nervös runt mig eller Paula. Vi äter bara pygméer.
Jag har pratat med Paula om hur ni två träffades
och hur ert förhållande började.
Jag undrade vad ditt första intryck av henne var när ni träffades.
-Ja. -Okej. Jag ska berätta.
När jag först såg henne lystes hela rummet upp.
-Å... Så trevligt. -Så vacker.
Direkt när jag såg henne tänkte jag: "Jag ska gifta mig med henne."
Hon är som än ängel. Det är fantastiskt.
-Tack. Så trevligt av dig, raring. -Det är sant.
Allt jag hör om dig visar på en annan bild än den man får av historierna om dig.
När jag pratar med dig nu verkar du som en trevlig, resonabel gentleman.
Jag är den första att erkänna att jag var en elak jävel. Det var jag.
Jag var våldsam, hemsk...
Men varje dag när jag vaknar har jag ett leende på läpparna.
Och jag sitter inlåst i en jävla bur.
-Är Andy där? -Hej, det är jag.
-Hur är läget, gamle kompis? -Fortsätt sköta dig ordentligt...
Var stark, bara.
-Vad säger du? -Inte vad jag trodde.
Det är den riktiga Charlie.
Andy har bevisat att hans inre cirkel finns på riktigt.
Kanske alla föremål i museet också är äkta.
Kanske till och med den gamla slipsen.
Det här stället handlar om att egga fantasin.
Det kan handla om våldsamma brottslingar, seriemördare eller ett par pigga bröst.
Andy dras till sånt som vi inte ska dras till.
Man skulle kunna säga att Andy själv är en mörk turist.
Han har lagt otroligt mycket tid och pengar på det här stället.
Men jag får inte reda på varför.
Jag tror inte att man kan hitta en sån här samling nån annanstans.
Det kanske är tillräcklig anledning.
Efter allt mörker och fördärv behöver jag lite semester.
Som många andra britter åker jag 320 mil söderut, till Medelhavet.
Till Cypern.
Här handlar allt om sol, sand och selfies.
Ett perfekt paradis att slappna av på.
Cypern är en före detta brittisk koloni
och har varit ett populärt semestermål för européer ända sen 1950-talet.
Men 1974 landsteg den turkiska armén på Cypern.
Beroende på vem man frågar invaderade eller befriade de ön.
Det var en blodig affär som delade landet i två delar.
Mitt mellan låg semesterorten Famagusta.
Det var en av Medelhavets mest berömda och glamorösa semesterorter.
Famagusta var en favorit hos de internationella jetsettarna
men staden övergavs under kriget och är nu en spökstad.
Den har spärrats av av den turkiska armén och är totalförbjuden att besöka.
Det gör den till ett måste för mörka turister.
Jag är på Cypern för att ta mig in i den förbjudna staden.
Jag börjar resan på ett kafé på sydsidan med en fin utsikt över mitt mål.
-Hej. -God morgon.
-Jag skulle vilja se utsiktsplatsen. -Var så god.
Antonis flydde från spökstaden och har aldrig återvänt.
Han byggde utsiktsplatsen 1979.
Om du kommer hit kan du se Famagusta.
Till och med på avstånd blir jag förvånad av hur stort det är.
Staden hade 40 000 invånare.
Det är otroligt att tänka sig att det är helt tomt och att ingen bor där.
-Det bara fortsätter, eller hur? -Ja.
Hela staden som du ser är obebodd.
Inga civila får komma in.
Det blir en utmaning att ta sig in.
Jag kommer inte närmare än så här
och det är tre militärzoner mellan mig och spökstaden.
Närmast ligger den cypriotiska arméns zon.
Sen kommer FN:s buffertzon.
Slutligen måste jag ta mig över turkiska arméns zon.
Jag har hört talas om det
och jag har alltid tänkt att man borde kunna ta sig in.
-Vad skulle hända om jag försökte? -FN skulle stoppa dig.
Om de inte ser dig på en gång kommer de turkiska vaktposterna...
...för att gripa dig eller förhöra dig.
Om vi går på natten, när ingen ser?
Då är det på egen risk.
Då kan ni bli skjutna.
-På allvar? -Javisst.
Jag kom inte hit för att bli dödad
men det måste finnas nåt sätt att ta sig in i spökstaden
utan att själv behöva bli ett spöke.
Jag måste ta mig över gränsen, så jag åker mot Nicosia
världens sista delade huvudstad.
Här lever greker och turkar bara några meter från varandra
med en mur mellan sig.
Finns det nåt bättre sätt att tackla en krigszon än på en Segway?
Vår guide Andreas vill gärna visa hur säkra de är.
Är det sant att han som äger företaget körde över ett stup?
Stämmer det? Har du hört det?
Ja, det stämmer, men det var hans eget fel.
Han åkte upp för en smal stig...
...på en klippa vid en flod, och föll i floden.
-Märkligt sätt att dö. -Ja, absolut.
När vi kör genom staden ser Nicosias gamla delar ut att smulas sönder.
Är du okej?
Förlåt. Jag såg dig inte.
-En krasch. -Det är okej.
En Segway kanske inte är så säker som Andreas säger.
Alla mår bra. Det är det viktigaste. Tur att det var du och inte jag.
Det är det viktigaste.
Vi åker mot FN:s buffertzon mellan den nordliga och sydliga delen.
-Skulle de komma om vi ber dem? -Jag tror inte det.
-Inte? -Vi får inte ens...
Inte ens...
-Vi får inte ens göra vad då? -Filma.
-På allvar? -Ja.
Hejsan!
Kan du komma hit?
Bara en liten stund? Jag vill veta vad de gör.
Hej, hur är läget?
Ni får tyvärr inte filma i buffertzonen.
-Ni måste stänga av. -Får vi inte filma?
Jag ville bara veta vad du gör.
-Jag kan berätta om du vänder på kameran. -Vi kan göra det. Vi vänder den.
FN-soldaten berättar att den turkiska armén är lite känslig
när det gäller att filma i buffertzonen. Det där borta är ett turkiskt vakttorn.
Bra.
-Snälla, allihop. -Okej. På led.
Det känns lite överdrivet, eftersom invasionen ägde rum för över 40 år sen.
Vi åker till en mer övergiven del av gränsen.
Så nära, men så långt borta.
Folk måste väl smyga dit bara för att titta...
Nej, nej, nej.
-Ingen? -Det var väldigt farligt.
Om det var Nya Zeeland... Vi är ganska fräcka.
Nya Zeeländare skulle smyga in och titta. Vi gillar inte förbud mot att göra saker.
Människor har skjutits till döds, så...
Att bli skjuten gör det inte lika kul att försöka smyga in.
Jag tror att om ens liv är i fara ser man saker ur ett annat perspektiv.
Vad var det?
Ja, det är nån som skjuter på nåt.
Skjuter?
Det händer inte särskilt ofta.
Är det kulhål där uppe?
Ja. Det finns kulhål överallt runt buffertzonen.
Plötsligt känns allt mer på allvar.
När jag hör skotten vill jag förstå hur invasionen faktiskt kändes.
-Anna. -Hej.
David. Trevligt att träffas.
Jag träffar Anna, som bodde i Famagusta före kriget.
Hur mycket förvarning fick ni före invasionen?
En vän kom och knackade på och sa till min mor:
"Vi har hört rykten att de ska bomba Famagusta."
Så det gick fort? "De ska bomba, vi måste härifrån."
"In i bilen, allihop, vi måste åka." Vi lämnade huset vidöppet.
Vi lämnade ett normalt hus, ett normalt hushåll.
-Ni skulle ju återvända. -Ja, men det gjorde vi aldrig.
Anna har fått mig att inse att Famagusta inte bara är en dröm för mörka turister.
En gång var det hennes hem.
Hon har gått med på att följa med mig till norra Cypern
och hjälpa mig att komma närmare spökstaden.
Men nu är det också årsdagen för invasionen 1974
och spänningarna kommer att vara extra höga.
Nästa dag åker vi mot den turkiska norra sidan i ett par gamla FN-bilar.
Tidigare har det förekommit protester på årsdagen
och vårt kamerateam är inte särskilt sugna på att följa med.
Vi har verkligen valt årets värsta dag. Jag är ledsen för det.
Den turkiska republiken Norra Cypern har bara erkänts av ett land - Turkiet.
Vi är ensamma.
Det var alla pass. Tack.
Vi har inte längre några diplomatiska band med resten av världen
så jag vill göra ett gott intryck.
Mycket att göra?
Ganska tyst.
David här. Det var den vänligaste gränsöverfart jag varit med om.
Det finns turkiska symboler överallt. Man ska se vem som bestämmer.
Två stora flaggor till.
De är överalt. Det är helt galet. Man kan inte ta miste på var vi är.
Medan militären paraderar på gatorna...
...tar Anna med mig till ett tak där vi kan se till spökstaden.
Nu är vi framme.
På taket får jag en första chans att se staden på nära håll
bara några meter bort.
Det är otroligt att så många byggnader, hotell, lägenheter, affärer och hem
står helt tomma.
Den här synen tar mig tillbaka 43 år i tiden.
Det är en utmaning för ens...
...förmåga att...
...att uthärda smärta.
Jag såg att du blev påverkad när du kom upp.
Ja...
Jag kom hit för den här spökstaden, men jag var inte beredd på historien bakom.
Det blir intressant när vi vill filma lite utomhus.
-Från Turkiet? -Nya Zeeland.
Så snart vi plockar fram kameran kommer den lokala polisen.
Har de tillstånd att filma?
Om de inte har tillstånd får de inte filma.
-Vi har mediapass. -Får vi se?
-Är det den här? -Ja.
Ja, ja.
Man vet att det är allvar när civilklädda poliser kommer från ingenstans.
Ni har tillstånd att...
Det här gäller inte säkerhetszoner.
Det gäller inte militären. Då stänger vi av.
Man tar med oss till den lokala polisstationen.
Tydligen är det ett brott att bara filma spökstaden.
Det blir inga semesterbilder härifrån.
Efter tre stressiga timmar i ett förhörsrum släpper de oss.
Vi får inte filma mer i norra Cypern och vi borde åka härifrån
Jag vill inte ge upp. Jag vill ta mig in i staden.
Jag ser inget, men...
Det kanske är dumt, men jag ger mig av med ett par spionglasögon för 30 dollar
för att försöka ta mig in på stranden vid den förbjudna staden.
Okej...
Jag blir avlämnad på en semesterort precis bredvid spökstaden.
Skyltar överallt berättar att jag absolut inte borde filma.
FOTOGRAFIFÖRBUD
Men jag är bara en turist med misstänkt tjocka glasögon.
Det finns ett vakttorn på stranden, så jag tänker ta vattenvägen.
Bara en resebloggare med en GoPro.
Det där är vakttornet.
Och ända här borta ligger spökstaden.
Den bara fortsätter och fortsätter.
Jag börjar simma mot gränsen i tron att jag är osynlig.
Jag bara simmar.
Där är gränsen.
Bara några flytande bojer.
Jag behöver bara simma under dem in i spökstaden.
Jag ska ta steget.
En vissla.
Det är turkiska armén, och de ser inte glada ut.
Okej...
Hej.
-Ge mig den. -Den?
Ge mig den.
-Vi skulle bara... -Vi ska till polisstationen.
-Polisstationen? -Ja.
Får vi inte filma?
Då så. Ni förstår. Var så goda.
-Ge mig den. -Varför det?
Ge mig den. Vi ska till polisstationen.
Det var min sista chans att ta mig till Famagusta. De vill verkligen inte att nån ska se spökstaden.
-Jag sa "Kom hit," men du lyssnar inte. -Jag har inte mina glasögon.
-Inga glasögon? -Jag har inga glasögon.
Vi visste verkligen inte. Förlåt. Vi vill inte vara till besvär.
Efter lite snack får jag gå...
Du måste radera det här.
...om jag raderar filmen.
Ja, vi kan radera det.
Vi raderade filmen, men vi kunde återskapa den.
När jag kom till Cypern
tänkte jag att det skulle bli ett äventyr att gå in i Famagusta
men situationen runt spökstaden
är mycket mer komplicerad än jag kunde föreställa mig.
Det är en påminnelse om en våldsam invasion
som har delat ett land i två delar i över 40 års tid.
Jag måste nog acceptera att just det här resmålet inte går att nå.