EN ORIGINAL SERIE FRA NETFLIX
Jeg er journalist fra New Zealand og undersøger mørketurissteder.
Steder, der er berømte for død og ødelæggelse.
Så det er sært at være på en strand.
Sand og solbadning
og mig med midterskilning og virkeligt lækre dykkerbriller.
Men det er en særlig strand.
Hej.
-Vil du have den? -Ja.
-Skal vi... -Vi skal til politiet.
-Politiet? -Ja.
Det er ingen normal ferie.
Jeg rejser til Europas berømteste mørketuriststeder.
På middelhavsøen Cypern går jeg undercover for at komme ind i en forbudt by.
Om natten, hvor ingen ser os?
Du kan blive skudt.
I England drikker jeg med nazister.
Vi er de slemme fyre.
Og jeg besøger verdens mest foruroligende museum.
-Du ved godt, det er sært? -Hvorfor ville du se det?
Det behøvede du ikke at gøre.
Jeg er David Farrier, og denne tur er mærkeligere end forventet.
EUROPA
Rejsen starter på landet i England
48 km sydøst for London i den lille by Paddock Wood.
Tak!
Man siger, krig er helvede, men ikke for dem her.
For mange briter er det en mørketuristferie...
...i deres egen baghave.
Jeg er på en gård i Kent til det, jeg ville kalde en mørketuristfestival.
Det kaldes krigens Glastonbury
og er verdens største militære genopførelse.
Hvert år kommer her 80.000 mørketurister
for at lege soldater fra forskellige krige
og forskellige sider og tider.
De vil ikke kun se på.
Mange tager en uge fri for at hænge ud i mudderet.
Jeg forstår ikke hvorfor, men den bedste måde at få svar på
er ved at få beskidte hænder selv.
Jeg har meldt mig som soldat i en komplet lege-kamp.
Hej. Er det her To Hell And Back?
Jeg er i A-kompagniet To Hell and Back.
En flok briter, der leger amerikanere i Anden Verdenskrig.
Smid de lyserøde shorts før slaget.
Jeg ser på det.
Min påklædning har udpeget mig som outsider.
Jeg håber, tidligere britisk soldat Dan,
der skal føre mig igennem dette, tager mig mere alvorligt.
Hvad skal jeg klædes ud som? Som hvem?
Vi har en skøn cerise. Skulderløs.
-Nej. 101st Airborne. -Okay.
Hvem kæmper vi så imod?
Du kæmper imod SBG, Second Battle Group.
-Okay. -Tyskere.
-Vi bekæmper nazisterne. -Man vil klart ikke
komme ind på noget SS og det skab. Det er kun tyske soldater.
Okay.
Det er første gang, jeg møder politikken ved krigsgenopførelse.
Dan understreger forskellen på Nazistpartiet,
det tyske folk og hæren.
Jeg bør ikke sige "nazister", men i stedet "tyskere".
Der er en kæmpe hagekorselefant i lokalet.
Korrekt etikette er på plads hvad angår navnet på fjenden.
Nu skal jeg lære mine venner at kende.
Shortsene er væk,
og jeg håber mine fæller vil forklare det fede ved at sidde i et mudderhul.
Jeg er mere passende klædt.
-Slut dig til os. -Det er ret...
Det er ret sært, I har mobiltelefoner osv. I gør det bare i en weekend.
-Ja. -Det regner. Vi er i et hul.
-Jep. -Er det her sjovt?
-Ja. -Det er...
Det med at løbe rundt og skyde folk er ikke så galt.
Vi venter faktisk kun på slaget.
Det kommer. Vi vil ikke tyvstarte.
Men I ved godt, det er en sær weekendtur, ikke?
Alle forbereder sig på det store slag i morgen,
hvor vi kan dræbe nogle tyskere.
Jeg går med til lidt ekstra træning.
Det er det "sjov", de har sparet ferie op til.
Det er nok vist, hvis du enten sidder i midten...
-Jep. -...ligesom pigerne.
Hvad? Okay.
Giv ham lidt opmuntring.
Kom så!
-Videre. Kom så! -Godt gået!
-Videre! Kom! -Kom så!
Rul rundt!
Til frontlinjen. Lige der!
Ansigtet er lidt rent. Af sted igen.
Sådan.
Tak, venner.
Det var det sjove. Jeg er tilmudret.
De mener nok, det er autentisk.
Naturen hjælper med regn,
så jeg rigtig kan mærke krigselendighed.
Der er intet brusebad, så jeg luner mig i messen,
hvor jeg ser, at nazisterne...
...tyskerne serverer maden.
Er det normalt med tyske kokke hos amerikanerne i dette scenarie?
Der er ingen tyskere og amerikanere, kun mennesker.
En uniform betyder ikke, de ikke er venner.
Vi er ikke "i krig" mere. Det er Hollywood.
Alle klæder sig ud for sjov. Det er ... det er legetid, ikke?
Legetid.
Mange tak.
Med en varm omgang tysk føde går jeg tilbage til mine venner
for at finde ud af politikken omkring nazisterne.
Det er interessant, for det er jo historie,
og det er rollespil, så begge sider må med.
-Du må forstå... -Ingen vil være nazist.
Det er et emne, alle prøver at undgå for en sikkerheds skyld.
Det kan ses på en måde, der fornærmer, og det vil man ikke.
Det virker lidt som Catch 22.
Det skal være så autentisk som muligt,
men de må undgå de ubehagelige dele af historien.
Vi er altså amerikanere, og nazisterne laver mad til os.
-Tyskerne. -Du har italiensk ... tyskerne.
Du har italiensk pizza.
Det giver mening. Helt normalt.
Der drikkes videre om aftenen,
og jeg vil ikke sige det forbudte ord, men der er to hollændere i SS-uniformer.
Ingen kan vel nægte, de er nazister?
SS spillede en stor rolle i nogle af de værste humanitære forbrydelser
i Anden Verdenskrig.
Særligt folkedrabet på 6 mio. jøder.
Det er forbudt at bære SS-uniform i Tyskland.
Og dog står de der og smiler og drikker med alle som til Oktoberfest.
Og alle har det fint.
-Får I meget opmærksomhed? -Det vil du ikke vide.
Jeg så jer derinde, og folk kom hen til jer.
Jeg tror, folk reagerer forskelligt på denne uniform.
Jeg ved ikke ... Også kvinderne. Der var ærligt talt kun positivitet.
Alle slags reaktioner. Alle positive.
Selv om ... i går i baren måtte vi tage hagekorsbåndene af,
for de sagde, det var politisk.
-Der er hagekors her. -Ja.
Jeg gjorde intet. Vi vil ikke gøre vrøvl. Jeg sagde: "Vi tager det af, klart."
Det her er vel
det eneste sted, man kan klæde sig sådan.
-Ja. -Ja, korrekt.
Og hvis I gjorde det derhjemme?
-Jeg ville gemme mig. -Ja.
For man bærer ikke...
Af respekt for alle der ville jeg ikke bære det.
-Det er forbudt. Vi ville blive anholdt. -Ja.
Men det gør vi ikke.
-Det kan I kun gøre her? -Ja.
Men ikke der. Vi vil ikke fornærme folk. Vi vil ikke sprede det, uniformen står for.
-Forstår du? -Klart.
Det skal stå klart.
De virker rare nok, men der er noget, jeg ikke har forstået.
Kan man genopføre det her uden at acceptere det dårlige?
Er der ting, vi ikke bør medtage?
Dagens højdepunkt er festivalen.
Et kæmpe slag, hvor jeg kæmper mod tyskerne...
...eller nazisterne, eller hvad de kaldes her.
Hvordan skal den holdes?
Våbnene er ægte og blev brugt i Anden Verdenskrig.
Det er løst krudt, men hvad hvis nogen får brugt ægte patroner?
Hvis den blokerer og slår tilbage?
Jeg har det skidt uden grund.
Jeg er meganervøs, og det er ikke engang ægte krig.
Så begynder det pludselig. Okay. Hold da kæft.
Sådan er krig nok. Helt uden varsel.
Det lyder så højt.
-Klar. -Hold nu kæft.
Med sved i øjnene kan jeg ikke se, hvem jeg skyder på.
Pas på. Tidsler.
Alle er i rollen nu undtaget mig. Jeg er kun i panik.
Pas på tyskere i græsset.
Krig er ikke mig.
Kom så, af sted!
Først til sidst ser jeg tilskuerne og husker, det kun er en leg.
Skyd ikke.
Men nogle tager rollen meget alvorligt.
Hun er død.
Ja, det var vist det.
Gudskelov, det er slut.
Det var de længste, mest febrilske 20 minutter i mit liv.
De siger, vi vandt, men hvem ved?
Min ører ringer stadig.
Der var smæk på. Jeg blev bange. Jeg glemte, det var en leg.
-Det er adrenalinet, ikke? -Det kommer.
-For det larmer så meget. -Ja.
Man begynder uværgerligt at tro, det er ægte alligevel.
Og det her er ferie for dig?
-Ja. -Virkelig?
Det er sjovt.
Hvorfor ikke en smuk ø i Caribien?
Jeg kan ikke sidde på en strand.
Godt, krigen er forbi. Jeg er udmattet.
Tak til deltagerne, chaufførerne, ejerne.
Men jeg forstår, hvorfor folk kommer for en stærk oplevelse og et adrenalinsus.
Men mon det, at gøre grum historie til noget sjovt,
er den bedste metode til at forstå eller undgå en gentagelse?
Det er ikke min form for ferie.
Tre timers kørsel mod vest er jeg 16 km fra grænsen til Wales
midt i det smukkeste, engelske landskab.
Hvad kan være interessant for en mørketurist her?
Man siger, at skjult i dette finpudsede område
ligger verdens mest politisk ukorrekte forbrydelsesmuseum.
FÆNGSEL FORBRYDELSER I TIDEN
BERØMTESTE EKSTRAORDINÆRE TURISTATTRAKTION
Skjult i et 200 år gammelt fængsel
er museets samling, der beskrives som foruroligende,
grufuld og dybt krænkende.
GRUNDET GRAFISKE EFFEKTER ER STEDET UEGNET FOR BØRN
Jeg vil vide, hvem der har lavet sådan en bekymrende samling.
Er formålet uddannelse eller ren chok-værdi?
Jeg er David.
-Er du okay? -Rart at møde dig.
-Ja, tak. Her er imponerende. -Anderledes.
Det er så usædvanligt i en søvnig, lille, nuttet by. Er den berømt for andet? Jeg ser skilte om det her...
Vi er nok ikke berømte, men mere berygtede.
Hvad er hovedtemaet? Jeg ser forskellige ting.
Hvor godt og ondt mødes egentlig. En meget opsplittende samling.
Alle udstillede effekter er ... kontroversielle på en eller anden måde.
Brænder du for det?
-Er det det, du brænder for? -Min galskab, tænker jeg. Ja.
Jeg er fascineret
og spekulerer på, hvad der kan kræve så skarpe advarsler ved døren.
Andy spilder ingen tid på tvivlsomme ting.
Hvordan får man sådan noget her? -I en modelbutik. -Okay.
Jeg viser den nok ikke, som de fleste ville ønske,
for sådan er jeg, men faktum er, at stakkels små sorte børn
og sorte blev hængt af Ku Klux Klan.
Som du kan se, er de sat sammen.
Jeg er så lamslået, at jeg ikke kan sige noget.
Det er klart kontroversielt.
Men så er der negerdukker med Ku Klux Klan.
Ku Klux Klan ville nok være irriterede over
at blive vist set med negerdukker.
Mange sorte vil se det, for det er deres historie.
Det er konfronterende, ikke? Konfronterende.
Jeg ved ikke, om den del af historien er vist korrekt.
Prøver han at uddanne folk eller bare chokere dem?
Fængslet er proppet med ting uden egentlig orden.
Det bliver værre, da Andy viser mig nazistrummet.
Der er en lampeskærm af menneskehud.
Det er en del af Andys koncentrationslejr-udstilling.
Den er undersøgt, og det er menneskehud.
Grufuldt, ikke?
Det virker vanvittigt, at folk ville trække huden af folks ryg
og lave lampeskærme af den.
Lampeskærmen er vanvittig,
men også at Andy har fundet den og udstillet den.
Det skræmmer af og til folk, men her er dioramaer, vi har lavet.
Det er en dødslejrscene.
-Har du lavet dem? -Det har jeg.
Her er en scene, hvor folk siger: "Det er så klamt."
Det her er en voldtægtsscene.
Et typisk eksempel på f.eks. Auschwitz.
Nazisterne i dødslejrene voldtog
de jødiske kvinder, og det skete.
Jeg har aldrig set noget lignende, lad mig sige det sådan.
Det ser man ingen andre steder, for...
-Nej, man gør ikke. -Jeg vil helst slå hårdt
og ... der er sandhed og fakta i det.
Jeg forstår, hvorfor folk finder det stødende.
Der er også lidt kunstnerisk frihed, ikke?
Altså, du har lavet det.
Men det skete.
Men ikke alt dette skete.
Jeg tror ikke, Michael Jackson var i Nazi-tyskland
eller i en koncentrationslejr.
Nok viser han historien, men noget er også opspind.
Jeg ser gang efter gang
og tænker, om Andys glæde ved seriemordere er et hint om,
hvorfor han bruger så meget tid og penge på samlingen.
West-mordene var de mest berygtede i Englands historie.
Der blev fundet i alt 12 lig begravet i og uden for huset,
da mordparret endelig blev anholdt i 1994.
Andy har fået fat i nogle souvenirs fra deres hjem.
Hvordan finder han de ting?
Brød du ind, eller...
Nej, jeg fik adgang til huset.
-Jeg kan ikke... -Giv mig noget.
Det kan jeg ikke. Jeg kan ikke tale om det.
Af en mand, der er så stolt af sin samling,
er Andy meget tilbageholdende om, hvordan han fik tingene.
Er det overhovedet ægte?
Pludselig siger han, at nogen kom i dag
og påstod, han havde Fred Wests slips.
Det er utroligt, at den dag, vi kommer, kommer nogen med...
...Wests slips, ikke?
Andy mener, West nok brugte slipset til at kvæle nogle af ofrene.
Hvor var det? I din bedstemors hus?
Ja, samt avisen og udklippet.
Hvordan ved du, om det er dét slips, eller...
...din bedstemor har købt et, der ligner?
Ja. Aldersmæssigt kan man lugte den lidt hengemte...
...lugt på slipset.
-Det lugter hengemt og gammelt. -Det er gammelt. Det er fra den tid.
For mig er det Fred Wests slips, og du lugtede lige til det.
-Hvordan har du det med... -Rar tanke.
...at den mand bar det slips?
Ja, det er sært, men ren hverdag for dig.
-Ikke? -En normal dag på kontoret.
Lugteprøven er ikke specielt videnskabelig,
og jeg tvivler på historien.
Men Andy fortæller, at før det ender på museet,
får han det DNA-testet.
Hvor får du hans DNA fra?
Nogle af dem, jeg handler privat med,
kan hjælpe med visse tekstiler.
Du kan ikke fortælle, hvor du får hans DNA fra?
Jeg vil ikke afsløre privilegier fra inderkredsen.
Når du taler om inderkredsen, lyder det meget...
Jeg ved ikke, om det er ægte.
Hvorfor forsøge at bedrage, når man driver et museum?
Hvorfor forfalske et indkøb?
-Ingen grund. -For at tiltrække folk til museet.
Han mærker tvivlen og vil nu bevise, han og museet er den ægte vare
ved at vise mig, hvor vidt inderkredsen spænder.
Charles Bronson, Englands mest berygtede og voldelige fange.
Han har fået lavet en film om ham.
Bronson har været fængslet i over 40 år,
hvoraf 37 år var i isolation.
Han har begået væbnet røveri, overfald
og har kvalt en fangevogter.
Andy siger, de har kendt hinanden længe.
Er det dig og Bronson?
Ja, det var til hans bryllup.
Er I venner på grund af samlingen?
Han er meget stolt af at have sine værker udstillet her,
og at de bliver her.
-Du først. -Tak.
For at bevise det
har han inviteret Bronsons forlovede, Paula, til fængslet.
Du er nok forelsket i ham af en eller anden grund, men du vil bo med en, der er kendt for
-at gå amok af og til. -Ja.
-Det er dog en ægte bekymring. -Det bekymrer ikke mig, for han...
...er gammeldags. Han har ikke skadet en kvinde. Han ville aldrig skade mig.
Bekymrer det dig, at forholdet skal konsummeres?
Når han løslades, er det direkte på hotel.
Jeg får nok givet ham et hjerteanfald.
-Død. -Og han sagde.
"43 skide år, så løslades jeg, og du slår mig ihjel på én nat."
Forestil dig det.
Paula lader mig være med på det ugentlige opkald til Charles.
Tanken om at tale med Englands farligste fange
fylder mig med en blanding af nerver og spænding.
-Jeg er lidt nervøs. -Klar?
Hallo.
Velkommen hjem
Velkommen
Kom ind, og luk døren
Du har været væk Så længe
Kom ind
Og luk døren
Hej Charlie, det er David. Godt at tale med dig.
Hej, David. Hvordan går det, gamle ven?
Rigtig godt. Jeg var lidt nervøs. Vi har ventet på dit opkald,
og jeg blev helt nervøs for at tale med dig.
Vær aldrig nervøs for mig eller Paula.
Vi spiser kun pygmæer.
Hør, jeg har spurgt Paula om, hvordan I mødtes,
og forholdet begyndte. Jeg var bare...
Jeg tænkte på, hvad du først tænkte, da du mødte hende.
-Ja. -Det skal jeg sige dig.
Da jeg så hende første gang, lyste hun rummet op.
-Dejligt. -Smuk
Straks, jeg så hende, tænkte jeg: "Hende ægter jeg."
Hun er som en engel. Det er vidunderligt.
Tak. Det var pænt af dig.
-Tak, skat. -Det er sandt.
Alt, jeg hører, viser et andet billede end det, jeg kender fra historierne.
Når vi taler nu, virker du som en rigtig rar og rimelig gentleman.
Jeg må blankt erkende, at jeg var modbydelig. Det var jeg.
Jeg var voldelig, skrækkelig.
Men hver morgen, når jeg vågner,
-vågner jeg med et smil. -Smil
Selv om jeg er låst inde i et bur.
-Er Andy der? -Her. Det er mig.
-Gamle ven, hvordan går det? -Opfør dig pænt, og...
Ja, hold ud.
-Hvad så? -Ikke som forventet.
Det er den ægte Charlie.
Andy beviste, at inderkredsen er ægte.
Og måske er alt på museet også ægte.
Måske endda det hengemte slips.
Jeg mener, at stedet handler om pirring.
Om det er voldelige kriminelle, seriemordere eller struttende bryster
tiltrækkes Andy af det, vi ikke bør være.
Andy er måske selv mørketurist.
Han har brugt utroligt meget tid og penge på stedet,
men jeg aner stadig ikke hvorfor.
Der er nok ingen lignende samling noget sted i verden.
Måske er det grund nok.
Efter alt det mørke og fordærv behøver jeg afslapning.
Som mange andre briter tager jeg 3.200 km sydpå til Middelhavet.
Til øen Cypern.
Her er der sol, sand og selfier.
Et perfekt paradis til afslapning.
Cypern er tidligere britisk koloni.
og den har været et populært europæisk feriemål siden 1950'erne
Men i 1974 gik den tyrkiske hær i land på Cypern,
og afhængig af, hvem man taler med, invaderede eller befriede de øen.
Det var blodigt, og det delte landet i to.
I midten er strandresorten Famagusta,
et af de berømteste og glamourøse feriemål i Middelhavet.
Famagusta var favorit hos de internationale jetsettere,
men de forlod den under krigen, og nu er det en spøgelsesby
helt afskåret af den tyrkiske hær og absolut forbudt område.
Og derfor må mørketurister tage hertil.
Jeg er her for at bryde ind i den forbudte by.
Jeg tager fra en café sydpå med god udsigt til målet.
-Går det godt? -Godmorgen.
Jeg vil se udsigtspunktet.
-Det skal man vist se. -Sågerne.
Antonis flygtede fra spøgelsesbyen og vendte aldrig tilbage.
Han byggede udsigtspunktet i 1979.
Herovrefra kan man se Famagusta.
Selv på den afstand overrasker størrelsen mig.
Der boede engang 40.000 mennesker.
Sært at tænke på, at den nu er helt tom, og der ingen bor.
-Man kan se langt, hvad? -Ja.
Alt det by, man kan se, er ubeboet.
Ingen civile må komme der.
Det bliver svært at komme ind.
Jeg kan ikke komme tættere på,
og der er tre militærzoner mellem mig og spøgelsesbyen.
Tættest på mig er den cypriotiske hærzone.
Så er der FN's bufferzone.
Og til sidst skal jeg forbi den tyrkiske hærzone.
Jeg har læst og hørt om stedet og tænkt, jeg nok skulle kunne komme ind.
-Hvad sker der, hvis jeg prøver? -FN stopper dig.
Ser de dig ikke straks,
ser soldater på den tyrkiske vagtpost dig og anholder eller forhører dig.
Og om natten, hvor ingen ser os?
Det er på eget ansvar.
Du kan blive skudt.
-Virkelig? -Naturligvis.
Jeg kom ikke for at blive dræbt, men der må være en måde
at komme ind i byen på uden at blive til et spøgelse.
Jeg må over grænsen, så jeg tager til Nicosia,
verdens sidste opdelte hovedstad.
Her bor grækere og tyrkere blot få meter fra hinanden
adskilt af en mur.
Hvad er bedre i en tidligere krigszone end en Segway?
Guiden Andreas vil gerne vise, hvor sikre vi er.
Er det sandt, at ejeren af Segway, røg over en klippe på en?
Er det sandt? Har du hørt det?
-Det er sandt. -Ja?
Men det var hans egen skyld.
Han tog ud på en smal sti på en flodklippe og faldt i.
-Sær måde at dø på. -Ja, klart.
På tur gennem byen ser det gamle Nicosia ud til at smuldre væk.
Er du okay?
Jeg så dig ikke.
-Et sammenstød. -Det er okay.
Måske er Segways ikke så sikre, som Andreas siger.
-Alle er ok. Det er hovedsagen. -Ja.
-Rolig. -Godt det ikke var mig.
-Det er hovedsagen. -Klar.
Vi når FN's bufferzone, der adskiller nord fra syd.
-Vil de tale, hvis vi kalder? -Det tror jeg ikke.
-Nej? -Vi må ikke engang...
-Må ikke hvad? -Filme her.
-Virkelig? -Virkelig.
Goddag.
Vil du komme herhen?
Bare et øjeblik.
Jeg vil vide, hvad de laver.
Hvordan går det?
Hej. I skal vide, at I ikke må filme i bufferzonen.
-Du må ... -Må vi ikke filme?
Jeg er fra New Zealand og ville se, hvad I laver.
-Jeg siger det, men vend kameraet. -Okay, det gør vi. Vi kan vende det.
FN-soldaten siger, at den tyrkiske hær er lidt følsomme
over filmning i bufferzonen.
Der ligger en tyrkisk udkigspost.
Godt.
-Alle sammen. -På række.
Det virker overdrevet, da invasionen er 40 år siden.
Vi tager til et mere øde sted ved grænsen.
Så tæt på, men så langt fra.
Folk sniger sig vel over, for at få et lillebitte glimt?
Nej.
-Ingen? -Det var meget farligt.
Var dette New Zealand, hvor vi er ret frække...
New Zealændere ville snige sig ind for at se, for vi vil ikke forbydes noget.
Folk blev skudt ned, så...
Det med at skyde ødelægger det sjove i at snige sig ind.
Ja, hvis ens liv er i fare, ser man anderledes på tingene.
Hvad var det?
Nogen skyder på noget.
Skyder på noget?
Det sker ikke så tit, den slags.
Er det skudhuller?
Ja, der er skudhuller overalt rundt om bufferzonen.
Det bliver pludselig meget alvorligt.
Skuddene gør mig nysgerrig efter at forstå, hvordan invasionen var.
-Anna. -Hej.
David. Godt at møde dig.
Jeg møder Anna, der boede i Famagusta før krigen.
Hvor meget varsel fik du om invasionen?
En ven kom og fortalte min mor:
"Rygtet siger, de vil bombe Famagusta."
Det gik stærkt? Sådan: "De bomber. Vi smutter."
"Tag dine ting, ind i bilen. Vi må væk."
Vi lod huset stå åbent.
Vi forlod et normalt hus og husholdning.
-Man kommer jo tilbage. -Ja, men det skete aldrig.
Anna får mig til at forstå, at Famagusta ikke er en mørketurists drømmemål.
Det var hendes hjem.
Hun vil tage med mig ind i det nordlige Cypern
for at få mig tættere på byen.
Men det er årsdagen for invasionen, og spændingerne vil køre højt op.
Næste dag tager vi til det tyrkiske nord i nogle gamle FN-biler.
Tidligere har der været protester på årsdagen,
og holdet villle ønske, de ikke skulle med os.
Vi har valgt den værste dag på året.
Beklager.
Den tyrkiske republik Nordcypern anerkendes kun af ét land: Tyrkiet.
Vi er på egen hånd.
Det var alles pas. Tak.
Nu er vi diplomatisk afskåret fra resten af verden,
så jeg vil gerne gøre et godt indtryk.
Travl dag?
Travl stille.
David her. Det var den roligste grænsekrydsning, jeg har oplevet.
Der er tyrkiske symboler overalt.
Der er ingen tvivl om ejerskabet.
To store flag til.
De er overalt. Det er vildt.
Ingen tvivl om, hvor vi er.
Da militærfestlighederne fylder gaderne,
fører Anna mig til et hustag med udsigt over spøgelsesbyen.
Der er den.
Fra taget kan jeg se byen tæt på.
Den er få meter væk.
Det er utroligt, at så mange bygninger,
hoteller, lejligheder, butikker og hjem står tomme.
Jeg føler, jeg er 43 år tilbage i tiden.
Det er en prøve på ens...
...evne til ... at undertrykke smerte.
Jeg så, du blev påvirket, da vi gik herop.
Ja.
Det er den spøgelsesby, vi kom for, men jeg forudse ikke dens historie.
Det bliver spændende, da vi vil tage billeder udenfor.
-Tyrkisk? -Fra New Zealand.
Da vi tager kameraet frem, kommer politiet.
Har de tilladelse?
Ellers må de ikke filme.
-Vi har pressepas. -Må jeg se?
-Det her, okay? -Ja.
Ja, ja.
Man ved, det er alvorligt, når civilbetjente pludselig springer frem.
I har tilladelse til...
Det gælder ikke i sikkerhedszoner.
Ah, det er ikke militært. Vi holder op, ja.
De tager os med til den lokale politistation.
Selv det at filme spøgelsesbyen er åbenbart forbudt.
Ingen feriebilleder herfra.
Efter tre stresfyldte timer i et forhørslokale bliver vi løsladt.
De siger, vores filmning i Nordcypern er slut, og vi bør rejse.
Jeg vil ikke give op. Jeg vil stadig ind i byen.
Jeg kan intet se, men...
Det er måske dumt...
...men jeg går undercover med spionbriller til 30 dollars
for at snige mig ind på stranden ved den forbudte by.
Okay, det her...
Jeg bliver sat af ved en strandresort lige ved spøgelsesbyen.
Der er skilte overalt, der siger, jeg ikke må filme,
FORBUDT AT FILME OG FOTOGRAFERE
men jeg er bare turist men mystisk tykke briller.
SOLSENG OG PARASOL UDLEJES
Der er et vagttårn på stranden, så jeg vil gå i vandet.
En rejseblogger med GoPro-kamera.
Det der er vagttårnet, og hele det stykke er spøgelsesbyen.
Den strækker sig derudaf.
Jeg svømmer mod grænsen og tror, jeg er usynlig.
Bare en svømmer.
Der er grænsen.
Grænsen består bare af nogle flydebøjer.
Jeg skal bare svømme under og ind i spøgelsesbyen.
Jeg skal til at tage springet.
Det er en fløjte.
Det er den tyrkiske hær, og de er ikke glade.
Okay.
Hej.
-Giv mig det. -Hvilket?
Giv mig det.
-Vi er bare... -Vi tager til politiet nu.
-Politiet? -Ja.
Må vi ikke filme?
Sådan. Du forstår, tak.
-Giv mig det. -Men hvorfor?
Giv mig det. Vi skal til politiet.
Det var min sidste chance for at komme ind i Famagusta.
De ønsker virkelig ikke, at nogen ser byen.
Jeg sagde: "Kom her." Hvorfor lyttede du ikke?
-Hvad? -Jeg har ikke briller på.
-Briller? -Jeg har ikke briller på.
Vi anede det ikke. Undskyld, vi ønsker ikke problemer.
Efter lidt hurtigsnak, får jeg lov til at gå.
Hvis jeg sletter optagelsen.
Ja, vi sletter det.
Vi slettede optagelsen, men vi genskabte den.
Da jeg kom til Cypern,
troede jeg, det ville være sjovt at komme ind i Famagusta,
men situationen ved spøgelsesbyen er langt mere kompliceret end forudset.
En grim påmidnelse om en voldelig invasion,
der delte landet i to for over 40 år siden.
Jeg må nok acceptere, at lige denne destination ikke kan nås.