NETFLIX-ALKUPERÄISSARJA
Olen toimittaja Uudesta-Seelannista.
Kierrän synkän turismin kohteita, kuolemasta ja tuhosta tunnettuja paikkoja.
Tämä reissu vie minut Kazakstaniin. Liityn kovan linjan synkän turistin matkaan.
-En halua sinun kuolevan. -Toivottavasti selviämme elossa.
Käymme yhdessä rankimmin ydinaseilla pommitetussa paikassa.
-Eihän tässä varmasti ole ongelmaa? -Kunhan et hengitä sisään.
Baikonurin suljettu kaupunki, Venäjän avaruusohjelman huippusalainen päämaja.
Peiteroolin turvin matkaan outoon ja vainoharhaiseen Turkmenistaniin.
-Jos kritisoin hallintoa... -Parempi että et.
Puheita kannattaa varoa salakuuntelun varalta.
Journalisteja istuu vankilassa. Pelottavaa.
Kaikki ei mene suunnitelmien mukaan.
MAKAABERIT MATKAKOHTEET
STANS-MAAT
Matkustan Keski-Aasian stan-valtioihin, jotka ovat -
Turkmenistan, Uzbekistan,
Tadžikistan, Kirgisia ja Kazakstan.
Maat kuuluivat Neuvostoliittoon -
ja ne tunnetaan nykyisin erikoisista johtajistaan, korruptiosta ja salailusta.
Täydellistä synkälle turistille.
Aloitan matkani Kazakstanista, jolla on kohtalokas ydinasemenneisyys.
Kazakstan on maailman yhdeksänneksi suurin valtio, länsi-Euroopan kokoluokkaa.
Se on yksi eniten ydinaseilla pommitetuista paikoista.
Neuvostoliitto räjäytti siellä satoja ydinpommeja vuosien 1949 ja 1989 välillä.
Kylmän sodan aikana huippusalaisia kokeita suoritettiin -
pahaenteisesti "Polygonina" tunnetulla alueella.
Haluan nähdä, mitä tuhotulle maisemalle on tapahtunut 30 vuodessa -
ja mitä vuosikymmeniä jatkuneet ydinkokeet tekivät asukkaille.
Liittäydyn kovan linjan synkän turistin matkaan.
Andy!
Andy Drury on perheellinen rakentaja Englannista.
Andy elää seikkailijan kaksoiselämää.
Hän on viettänyt viimeisten 25 vuoden lomansa taistelualueilla pitkin maailmaa.
Mistä sota-alueille menemisessä oikein on kyse?
Viime sota-alueella ISIS hyökkäsi kimppuumme. Se oli kova paikka.
Se oli Kirkukin etulinjalla. Tilanne kehkeytyi suurhyökkäykseksi.
Sekö sai sinut syttymään?
En halunnut kuolla, mutta jäin koukkuun adrenaliiniin.
Vaaran addiktio on vienyt Andyn sota-alueille Somaliassa,
Pakistanissa, Syyriassa, Pohjois-Koreassa, Afganistanissa ja Irakissa.
Voimme joutua sala-ampujien kohteeksi milloin vain.
Päät alas.
Tällä matkalla vaara on yhtä todellinen, mutta emme näe sitä. Siinä säteilyn ilo.
Vaarasta huolimatta suuntaamme koealueen keskustaan yli päivän ajomatkan päähän.
Olen tutkinut asiaa aikalailla. Tiedän ensimmäisen pommin nimenkin.
Joe I, Joseph Stalinin mukaan. Vähän historian kertausta.
Se on ollut listallani. On eri asia lukea jostain kuin nähdä paikan päällä.
Sepä se. En haluaisi katsoa dokumenttia aiheesta.
Sama täällä, olen utelias näkemään itse.
-Luoja... -Katsos tätä. En aja enää suoraan.
Älä aja reunoille.
Tie on melko hirveä.
En halua sinun kuolevan.
Toivottavasti selviämme kokemuksesta elävinä.
Tyypillinen kazakstanilainen ongelma.
Mammuttiajon jälkeen saavumme vihdoin Kurchatoviin.
Kotona ollaan.
Kylä on ydinkoealueen lähellä.
Se oli yksi Neuvostoliiton huippusalaisimmista paikoista.
Hotellivaihtoehtoja ei juuri ole.
Kirjaudumme sisään.
Tuonne?
En odottanut Ritziä.
Ei ollenkaan pahaenteistä.
Mutta en mitään kauhuelokuvan motelliakaan.
Tämä on melko... melko hyvä.
Kiva sisustus. Moderni TV.
-Mitä muuta voisi toivoa. -Sänky kohoaa.
-Joitain tahroja edelliseltä... -Ei puhuta niistä.
Sota-alueita kaluavaksi henkilöksi Andy vaikuttaa varsin huolitellulta.
Hänellä on salaisuus.
Tuotteita löytyy. Panostat siis hiuksiin.
-Föönaatko ne? Mitä teet ensimmäisenä? -Kyllä, joka aamu.
Sitten löytyy erilaisia hiustuotteita.
-Hiusvahaa ennen lakkaa. -Tämä laitetaan ensin?
On toki tärkeää näyttää hyvältä.
Andy haluaa pitää ohjat käsissään hiuksista aikatauluihin.
Olen vain heitellyt ideoita yhteen. Se ei vaatinut paljoa.
Jotta tiedät mihin olet ryhtymässä.
Alhaisen teknologian organisointityyli sopii paikallisoloihin kuin nakutettu.
Vanhan koulukunnan järjestelmäsi viehättää.
Monella tämä olisi tietokoneella. Sinulla kansiossa.
Radioaktiivisen ajoretken seuraava pysäkki on 120 km päässä keskellä ei mitään.
Neuvostoliittolaiset räjäyttivät satoja ydinpommeja alueella.
Kaikki ei ollut vain asekehittelyä varten. Räjäytyksillä kaivettiin myös kuoppia.
Tuo on järvi.
Järvi luotiin 1965 maanalaisessa ydinräjäytyksessä.
Hiroshimaa kymmenen kertaa suuremmassa räjähdyksessä -
kraatteri oli pommin jäljiltä 400 metriä leveä ja 100 metrin syvyinen.
Sitä päätettiin kutsua "Atomijärveksi".
-Aika äärimmäinen tekotapa. -Atomipommi.
Se on pelkkä nimi.
Paikallisopas esittelee meille paikkoja.
Konstantinin mukaan räjähdys saastutti rannan ja veden.
Vesi on sata kertaa radioaktiivisempaa kuin tavallinen juomavesi.
Andy tietysti haluaa, että menemme uimaan.
Minulla on nämä. Onko pinnalla uiminen turvallista?
On, mutta älä sukella liian syvälle.
Miksi syvemmälle ei kannata sukeltaa? Onko ydinjätöksiä enemmän?
Juu. Se on ongelma.
Ongelma vai!
Kalastajat onkivat Atomijärvellä muina miehinä.
Olen kuullut huhua kaksipäisistä kaloista. Pitääkö se paikkansa?
-Se ei ole tyypillistä alueella. -Eli ei kaksipäisiä kaloja.
Andy haluaa vieläkin uimaan.
Paikalliset kutsuvat meidät syömään herkullista ja -
mahdollisesti erittäin myrkyllistä kalaa.
-Kelpaavatko ne syötäväksi? -Niissä ei ole mitään pahaa.
Jessus.
En välttämättä halua syödä kolmisilmäisiä mutanttikaloja.
Söisin ennemmin makkaraa.
Sitä ei vaan näytä olevan tarjolla.
Vähän atomikalaa sisuksiin.
Vodkaa kyytipojaksi.
Tämä tappaa mahdollisen säteilyn.
Kippis.
Otan toisen. En juo. En vain halua muistaa uimista.
Toimii rohkaisuryyppynä.
Lopulta Andy, tai luultavammin vodka, suostuttelee minut mukaan uimaan.
-Teet tästä turhan hankalaa. -Jännittävä koe.
-David, miksi teemme tämän? -Kaiketi koska voimme.
Konstantinin varoituksen mukaan pysymme lähellä pintaa -
loitolla pohjan radioaktiivisesta liejusta.
Mukavaa.
Tulipa tehtyä. Ylävitonen.
En ole varma olemmeko seikkailijoita vai vain idiootteja.
Järvessä kelluminen vie jännityksen ja hetken aikaa nautin rauhasta.
Tästä synkässä turismissa kai on kyse.
Se on tavanomaisuudelta pakoa jonnekin kauniiseen ja yllättävään.
Rohkeudentunteen valjastamana -
suuntaamme ydinkierroksemme seuraavaan kohteeseen,
Polygonin keskukseen, jossa venäläiset räjäyttivät ydinaseensa.
Mikä on vaarana, jos ei pue tätä pukua?
Saatat hengittää kenkien pölyä.
Mitä pöly tekee?
Jos se menee keuhkoihin, se voi aiheuttaa syöpää.
Olen kuullut pölysyövästä. En kai kuole tuonne?
Kunhan et vain hengitä mitään.
-Pääni on liian iso. -Minulla on aikalailla lakkaa.
-Onko tämä varmasti turvallista? -Mikä voisi mennä vikaan?
Ei tunnu vaaralliselta. Oletko aivan varma?
Paperiset suojavaatteet eivät täysin vakuuta keskipisteen lähestyessä.
Ensimmäinen atomi räjäytettiin juuri täällä.
Räjähdys oli yhtä voimakas kuin Nagasakiin pudotettu pommi. Se oli vasta alkua.
Neuvostoliittolaiset räjäyttivät täällä 456 ydinräjähdettä.
Se vastaa yli 2 500 Hiroshiman pommia.
Alueesta tulikin yksi maailman radioaktiivisimmasta paikoista.
Jäljellä ovat vain nämä kummalliset betonirakennelmat,
joilla valvottiin räjäytyksiä.
Sanot, että episentrumi on tässä. Mitä kohtaa tarkoitat? Järveä?
Se on kraatteri.
Täällä on uskomattoman vihreää. Sateesta huolimatta se ei täsmää.
Oletin kaiken olevan kuollutta. Tämä on kuin keidas aavikolla.
Andy haluaa Geiger-mittarillaan testata, kuinka korkeaksi säteily yltää.
Andy on mennyt pitkälle.
Kuusi ja puoli. Kuusi kaksi yhdeksän.
Luku vain kasvaa.
Kutoslukema on 20 kertaa Tšernobylin suojavyöhykkeen tasoa korkeampi.
Hän näyttää humaltuneen mahdollisesta vaarasta.
Andy nauttii tästä.
Se on nyt 14. Mittari ei pääse korkeammalle.
Andyn ollessa sienipilvessä minua alkaa ahdistaa.
Nyt päästiin asiaan.
-Siksihän tulit. -Näytinkö innostuneelta?
-Piristyit kummasti. Kuin lapsi jouluna. -Tanssinko minä?
-Tanssit. -Pahoittelen. En osaa tanssia.
Palaamme suhteelliseen turvallisuuteen ja paperiasuista ulos.
Arvoituksessa on edelleen aukkoja.
Mitä paikan asukkaille tapahtui?
Olen lukenut, että useat kyläläiset altistuivat ydinlaskeumalle.
Asukkaita käytettiin jopa ihmisrottina kokeiden aikaan.
Jotkut ihmiset altistuivat kokeiden säteilylle.
Siitä seurasi muun muassa synnynnäisiä sairauksia.
En yleensä... kohtaa asiaa.
Olen lukenut, että ihmisiä kehotettiin katsomaan räjähdyksiä -
testimielessä, eikö totta?
Minulla ei ole tietoa, että ihmiset olisivat suoraan kärsineet säteilystä -
tai sairauksista.
Olen aika varma, että he kärsivät.
Johtuneeko kielimuurista vai siitä, että Konstantin on virallinen opas,
mutta hän on haluton myöntämään, että kukaan altistui ydinkokeille.
Olemme kuulleet, että räjähdysten säteily aiheutti vakavia terveysongelmia alueella.
Kiistäminen herättää uteliaisuutta.
Sisäinen journalistini janoaa lisätietoa.
Etsin käsiini tri Toleukhan Nurmagambetovin,
äitiysneuvolan johtajan, jolla on erilainen näkemys asiasta.
Kun Polygon avattiin, he luottivat tuulensuuntiin.
Niiden vuoksi ajateltiin, ettei ydinpilviä ja päästöjä jäisi tänne.
Mutta säteily on ulottunut koko ympäröivään alueeseen.
Sairauksien yleisyys on häkellyttävää.
Säteily tappoi lääkärin vaimon ja lapsen. Ymmärrettävästi hän haluaa totuuden julki.
Aihe on edelleen ajankohtainen, mikä pistää vihaksi.
Kun vierailette orpokodissa, ymmärrätte, mitä tarkoitan.
Hän vaatii, että vierailisimme hylättyjen lasten orpokodissa.
Moni lapsista on altistunut säteilylle.
On hieman epämukava ja liikuttunut olo.
Tunnemme levottomuutta.
Synkkä kierros on äkisti vienyt meidät odottamattomille urille.
On eri asia katsella nuhjuista maisemaa,
mutta kauaskantoisten seurausten kohtaaminen on sydäntäsärkevää.
Hän on viisivuotias. Halvaantunut.
Kaunis tyttö.
Paikka on koskettava. Niin on selvästi Andynkin mielestä.
Millaiset fiilikset sinulla on?
Olen pois tolaltaan.
En kestä lasten kärsimystä.
Suurin pelkoni oli, että lapset olisivat onnettomia ja kaltoinkohdeltuja,
mutta heillä on täällä hyvät oltavat. Vaikuttaa fantastiselta kodilta.
Miksi sinun oli tärkeä nähdä tämä?
Järvessä uiminen ja leikin laskeminen, ei siinä mitään.
Tänne tulo ja seurausten näkeminen...
Se on suuri opetus.
Nähdään!
En ole nähnyt mitään orpokodin kaltaista.
Tulimme Polygoniin etsimään seikkailua -
ja katsomaan, mitä paikalle oli tapahtunut 30 vuotta ydinkokeiden jälkeen.
Emme odottaneet näkevämme kammottavia seurauksia,
joita kokeista on edelleen.
Kokemus jää mieleen ikiajoiksi.
Seuraava kohteeni on edelleen Kazakstanissa, 2 000 km länteen.
Baikonur oli venäläisen avaruuskisan sydän.
Tämä paikka on niin salainen,
että sitä ei näkynyt kartoissa ennen Neuvostoliiton hajoamista.
Nykyisinkin se on suljettu kaupunki ja vaikeasti saavutettavissa.
Se on erikoisjoukkojen vartioima.
Täydellinen kohde synkälle turistille.
Haluan päästä näkemään huippusalaisen laitoksen omin silmin.
Nykyisin Venäjä vuokraa Baikonuria Kazakstanilta.
Avaruusohjelmaa toteutetaan siellä edelleen.
Kosmonautti Yuri Gagarin lähti täältä 1961 -
ja oli ensimmäinen ihminen avaruudessa.
Hän syöksi Neuvostoliiton Yhdysvaltojen edelle kilpajuoksussa avaruuteen.
Vuosia täydellisen salailun jälkeen Baikonur on nyt avannut ovensa -
pienelle ja varakkaalle turistijoukolle, joka pulittaa tuhansia dollareita -
nähdäkseen 300 tonnin ammuksen laukaisun avaruuteen.
-Mitä sanot? -Upeaa. Olemme katsomon eturivissä.
Täällä on korkeintaan sata ihmistä.
Lance, ohiolainen liikemies, on odottanut tätä hetkeä viisi vuotta.
Mikä raketeissa ja tässä paikassa oikein viehättää?
Kylmän sodan aikaan he pitivät avaruusteknologiaansa visusti salassa.
En olisi koskaan uskonut, että pääsisin näkemään sen eturivistä.
Kappas.
-Näetkö tämän? -Sen voi tuntea.
Nyt ymmärrät, miksi olen ajatellut asiaa viisi vuotta.
Pakko saada.
Valtava Sojuz-raketti siirretään laukaisualustalle -
valmiina miehitetylle lennolle Kansainväliselle avaruusasemalle.
Lance ei ole ainoa avaruushörhö.
Porukka ottaa selfejä.
Teknologia on huikeaa.
Raketti on kuin suoraan 1950-luvun tieteiselokuvasta.
Ei ehkä kovin yllättävää. Lancen mukaan raketit pohjautuvat 50-luvun malleihin.
Kuulostaa teknologisesti esihistorialliselta.
Onkohan niillä turvallista jysäyttää porukkaa avaruuteen?
Hermostuttaako lähtölaukaus? Minua huolettaa aina.
Paljon polttoainetta. Kolme henkilöä sisällä. Jännittää jo valmiiksi.
Se on 50-vuotias.
Astronautti on takuulla sinut asian kanssa.
Jos loppu tulee, se on tarkoitettu.
Mikä tapa kuolla.
Raketin läheisyydessä huolettaa, että jokin menee pieleen.
Venäjän avaruusohjelmaa on viime vuodet varjostanut onnettomuuksien sarja.
Proton-M-raketti on epäonnistunut yhdeksän kertaa vuosikymmenessä.
Synkkä turisti minussa pohtii,
todistammekohan pian räjähdystä laukaisun sijaan.
Maailma on saanut osansa avaruusonnettomuuksista.
Voi luoja. Challenger-sukkula on räjähtänyt.
Viralliseen kierrokseen kuuluu vierailu avaruusohjelmanäyttelyssä.
Täällä opin, kuinka pieniä kosmonauttien on oltava.
Olet liian pitkä.
Jessus. Onpa se pieni.
Ei kovin käytännöllistä.
Hintelä 190 cm vartalo tekee avaruusreissusta mahdottoman ajatuksen.
Kosmonautit ahtautuivat tähän pikkuputkiloon kahdeksi päiväksi.
Astronautin on oltava pieni.
Kuka olisi tarpeeksi hullu tähän hommaan?
Nämä kaverit.
Kuulen astronauttien lehdistötilaisuudesta.
Baikonur on maailman ainoa paikka, josta laukaistaan miehitettyjä raketteja.
Yhdysvaltalaiset ja venäläiset istuvatkin rinta rinnan.
...Yhdysvaltojen avaruusosaston neljäs jäsen -
vahvistaa tieteellisen tutkimuksen tasoa sekä muuta osaamista.
Muiden kysymykset ovat tieteellisiä ja kovin teknisiä.
Alan olla aika ulalla.
Mikrofoni kuitenkin ojennetaan, enkä voi enää perääntyä.
...pyrimme saavuttamaan tieteelliset tavoitteet.
Olen David Uudesta-Seelannista.
Annammeko kavereideni vastata kysymykseen myös.
-Anteeksi. -Kiitos.
Tämä ei ole journalistisia tähtihetkiäni.
Käytän siihen mahdollisimman paljon aikaa, relaan ja katselen maata.
Minä tässä taas. Anteeksi että keskeytin. Pelkäsin, että mokaisin.
Avaruus on minulle aikamoinen mysteeri.
Mitä pidätte päällimmäisenä syynä avaruuteen menossa?
Olemme menneet avaruuteen jonkin aikaa. Se on jännittävää. Raketit ovat hienoja.
Mutta mitä hyötyä siitä on?
Kiitos kysymyksestä. Se on perustavanlaatuinen.
Lempielokuvani avaruudesta on Apollo 13.
Tom Hanks näytteli pääosaa astronauttina.
Häneltä kysyttiin samanlaista kysymystä.
Miksi jatkamme ohjelmaa, kun olemme jo päässeet kuuhun.
Hän vastasi hienosti:
Mitä, jos Kristoffer Kolumbus olisi palannut uudesta maailmasta -
eikä kukaan olisi seurannut perässä.
Siinä on tarpeeksi motivaatiota minulle.
He ovat saaneet minut puolelleen.
Kysymykseni oli lapsellinen, mutta he kutsuivat sitä perustavanlaatuiseksi.
Näemme vielä, kun kosmonautit hyvästelevät perheensä.
Kun näen heidät ensikertaa avaruuspuvuissa metrien päästä -
tajuan, kuinka rohkeita nämä kaverit ovat.
Tosisankareita etenkin lapsilleen, kun he hyvästelevät lasin läpi.
Aika hienoa. Perheet paikalla toivottamassa onnea.
On oltava aika uskomaton tyyppi, jotta matkaa muinaisella raketilla -
satoja tuhansia kiloja palavaa polttoainetta istuimen alla.
Viisi minuuttia laukaisuun. Vastatkaa, Baikonurin johto.
Vaikka olemme kilometrin päässä, raketti näyttää hirvittävän läheiseltä.
Jännitys on katossa.
Baikonur... minuutin päästä valmista.
Miehistö on valmiina laukaisuun.
Polttoainesäiliön paineistus aloitettu. Sisäinen virtalähde.
Laukaisu on eeppinen ja ravisuttavan kovaääninen.
Tuntuu ainutlaatuiselta hetkeltä.
En ole koskaan kuullut mitään tuollaista.
Pieneneepä se nopeaan.
Tulin selvittämään, mikä tässä tuntemattomassa paikassa oikein viehättää.
Luulen tietäväni nyt.
Uskomatonta. Jopa parempaa kuin odotin.
Pelkäsin koko rotiskon räjähtävän. Olen iloinen, että kukaan ei kuollut.
He ovat avaruudessa.
En ollut täysin vakuuttunut, miksi tulit tänne asti katsomaan rakettia,
mutta taidan tajuta nyt. Kippis.
Viimeinen pysähdys on neljän tunnin ajon ja kahden lentomatkan päässä -
Turkmenistanissa.
Entisen Neuvostoliiton maa tunnetaan -
yhtenä maailman syrjäisimpänä ja sortavimpana hallintona.
Pohjois-Korean rinnalla.
Maa on suljettu muulta maailmalta, eikä ulkomaalaisilla journalisteilla ole asiaa.
Matkaan kuitenkin samaan aikaan,
kun se isännöi hämärää olympialaisten oheistapahtumaa,
Aasian sisäpeli- ja kamppailulajikisoja.
Pääsen suljettuun kuningaskuntaan -
esiintymällä uusiseelantilaisena urheilutoimittajana.
Tervetuloa Ashgabatin lentokentälle.
Haluan nähdä, millaista erakkokuningaskunnassa oikeasti on.
Onhan se hakuammuntaa, mutta yritän päästä haastattelemaan presidenttiäkin.
Ashgabatia on kuvattu kaupunkina, jossa Las Vegas tapaa Pohjois-Korean.
Arkkitehtuurisesti se ainakin näyttää siltä.
Yksi asia vaikuttaa erityisen oudolta.
Kaupunki on isännöimässä suurta urheilutapahtumaa,
mutta se näyttää miltei autiolta.
Jopa hulppea urheilukylä on aavekaupunki -
lukuun ottamatta turvamiehiä ja tummapukuisia virkamiehiä,
jotka vahtivat tuloamme.
Tunnen oloni vainoharhaiseksi hotellille tultaessa.
Pieni klikkaus mikkiin.
Ja toinen klikkaus pois.
Siinä vasta erikoinen klikkaus päälle ja pois.
Kumma juttu.
Vainoharhaisuus on perusteltua maassa, jota johtaa -
Gurbanguly Berdimuhamedowin kaltainen presidentti.
Monitaituri, diktaattoriksi päätynyt hammaslääkäri -
kontrolloi lehdistöä ja omaa kuvaansa,
esittelipä hän sitten tappavia veitsitaitojaan -
tai rakkauttaan eläimiä kohtaan.
Hän on myös muusikko, joka kirjoittaa ja esittää omia laulujaan.
Hänen kitarasoolonsa ovat niin eeppisiä, että niitä ei pitäisi näyttää yleisölle.
Mutta hän ei pidä kritiikistä.
Viimeisen 20 vuoden aikana kantaaottavia henkilöitä journalisteista lähtien -
on vangittu, vainottu ja ilmeisesti kidutettu.
Presidentti on pelottava mutta kiehtova hahmo.
Hän on kammottava, mutta toivon hänen osallistuvan kisoihin.
Venäläinen oppaani Aziz auttaa minua ottamaan paikasta selkoa.
Paikka on hänelle tuttu.
Jos kuvatessamme haluan jututtaa jotain kadulla -
ja kritisoin hallintoa jollain tapaa...
Parempi kun et. Kritiikkisi voi aiheuttaa ongelmia paikallisille,
jotka ovat seurassasi sillä hetkellä.
Luin, että huoneita ja puhelimia saatetaan kuunnella.
Minä olen myös... saanut saman varoituksen.
Vainoharhan kasvaessa -
toivon, että en unissani puhu mitään, mikä loukkaisi presidenttiä.
Seuraavana aamuna päätän tehdä jotain, mitä en ole ennen tehnyt.
Kartoitan huoneen kuuntelulaitteilta. Tekniikkani perustuu vakoojaleffoihin.
Erityisesti rakastan Turkmenistanin presidenttiä.
Hän on komea mies.
En malta odottaa presidentin näkemistä kisojen avajaisissa.
Nämä sängyt ovat todella mukavat.
Olen hajottanut huoneeni osiin, mutta en löytänyt kuuntelulaitteita.
Hyvä tietää.
Olen epäonnistunut vakoojan roolissani, joten on aika ryhtyä urheilutoimittajaksi.
Kompleksi rakennettiin tätä tapahtumaa varten.
Se maksoi päheät viisi miljardia,
enemmän kuin Rion olympialaiset.
Riossa oli 400 000 ulkomaalaista vierasta.
Näin ei selvästikään ole täällä.
Paikka on miltei autio.
Tuntuu kuin olisin ainoa ulkomaalainen vierailija.
Valitettavaa ottaen huomioon, että kisat ovat jo alkaneet ennen avajaisia.
Huolettaa, että muut toimittajat huomaavat tietämättömyyteni vyöpainia kohtaan.
Huoleen ei ole aihetta.
Täällä ei ole lehdistöä.
Kun mediaa ei ole paikalla, pohdin, kuinkahan paljon katsojia saapuu.
He odottivat 100 000 katsojaa ja laskivat luvun noin 30 000:een.
Tuntuu kuin katsomoa paikattaisiin koululaisilla.
Kaikilla on sama univormu.
Yleisössä tuntuu olevan myös paljon naisia.
Vyöpainilla on ilmeisen vahva faniperusta naisten keskuudessa Turkmenistanissa.
Tai sitten on kyse jostain muusta.
Ei kannata sanoa mitään kielteistä. Joku saattaa kuunnella.
Olen päättänyt lähteä Ashgabatista ja sen tiukasta valvonnasta -
nähdäkseni josko ulkopuolella olisi rennompaa.
Mikä parempi tekosyy kuin tunnettu turistikohde.
Helvetin portti on hämmästyttävä liekehtivä monttu.
Se syntyi Neuvostoliiton öljynporausonnettomuudessa,
jota yritettiin nujertaa sytyttämällä öljy tulee. Esiintymä palaa kuitenkin vielä 40 vuoden jälkeen.
Aziz on vierailusta innoissaan.
Hänellä on harkittu, joskin oudohko suunnitelma perille päästäessä.
Oletko innoissasi vierailusta?
Olen unelmoinut Helvetin tulessa kokkaamisesta vuosia.
Seuraava askel... unelman toteutus.
Mikä olisi paras asia kokattavaksi?
Munakas? Riippuu sinusta.
Meillä ei ole munia, mutta Azizilta löytyy väljähtäneitä harjoituspaloja.
Ne ovat nyt montussa.
Voi luoja...
Varo monttua.
-Se ei ole kala. -Ja alas.
Pystyn pitelemään sitä viitisen sekunttia. Munan paisto on ainakin kaksi minuuttia.
Suunnitelma kuitenkin keskeytyy, kun nousemme turistibussiin.
-Se olisi ongelmallista. -Juttelin johtajan kanssa...
Meille kerrotaan, että presidentti on eristänyt kaupungin muulta maalta,
eikä toimittajia päästetä ulkopuolelle.
Lohdutukseksi viranomaiset tarjoavat kaupunkikierroksen,
mahdollisuuden nähdä presidentin rakkaita muistomerkkejä ja patsaita.
Voit kuvata, mutta... et minua.
Selviää, että emme saisi kuvata paikallisia, bussikuskia mukaan lukien.
Voit kuvata paikkoja. Rakennukset ovat vaikuttavia.
Uudet rakennukset tehdään valkoisesta marmorista.
Valkoisen marmorin lisäksi -
presidentillä on lapsenomainen pakkomielle Guinnesin maailmanennätyksiin.
Ashgabatilla on ennätys -
valkoisella marmorilla rapattujen rakennusten tiheydestä.
Tuolla on TV-rakennus. Sekin pääsi Guinnesin ennätyksiin.
Tornilla on "suurimman arkkitehtuurisen tähden" ennätys.
Hullua. Mikä tuo on?
Meidän versio Lontoon maailmanpyörästä.
Jälleen kerran paljon himoittu titteli, "maailman suurin sisämaailmanpyörä".
Rakennettiinko tämä kaikki paikallisille?
Miksi... Voi jessus. Miksi tämä kaikki on rakennettu?
Kuluissa ei ole säästelty.
-Sillä osoitetaan valtaa. -Vallastahan tässä on kyse.
Aavikkosuihkulähde viestii vallasta ja rahasta,
mutta mikään ei viesti enempää kuin -
valtava kultapatsas presidentistä ratsastamassa jonkinlaisella jäävuorella.
Tässä on paljon sulateltavaa. Täällä ei ole ketään.
Kaikki tämä on rakennettu, mutta kuka siitä pääsee nauttimaan?
Tulin katsomaan erakkokuningaskuntaa,
mutta olen jumissa tyhjässä marmorikaupungissa.
Tänään on kisojen avajaisseremonia -
ja tilaisuuteni nähdä vilaus tämän kaiken rakentaneesta miehestä.
Takaisin hotellilla asiat menevät mönkään.
Se on tosi kipeä.
Nojatessani huoneen peiliin se pirstoutui ja viilsi 10 sentin haavan kämmeneen.
Koskee paljon.
Käteni syöksee verta, ja olen tuskissani.
Minut lähetetään sairaalaan Aziz tulkkinani.
Tilaisuuteni nähdä presidentti elävänä, ja olen sairaalassa.
Asiat saavat surrealistisen käänteen.
Luulin saavani paikallista puudutusainetta,
mutta he piikittivätkin ketamiinia, hevosten rauhoittavaa ja bilehuumetta.
Minut lähetetään matkoihini.
-Minkälainen olo? -Ihan hyvä.
Olen siirtynyt tuskista ekstaasiin.
Seremonia alkaa kuuden minuutin päästä.
On viimeinen tilaisuuteni ehtiä paikalle ja ehkä nähdä presidentti,
mikäli löydän sisään.
Onko se täällä?
Kiitos.
Ehdin juuri ajoissa presidentin puheeseen.
Siinä hän on,
presidentti Gurbanguly Berdimuhamedow, mies kaiken tämän takana.
Hyvät ystävät,
julistan viidennen Aasian sisäpeli- ja kamppailulajikisan alkaneeksi.
Seremonia on yliampuva ja yllätys yllätys,
kalliimmat avajaiset kuin Rion olympialaisissa.
En tiedä, alkaako lääkitys pelittää, mutta kaikki vaikuttaa hullulta.
Mielipuolista.
Kolmen tunnin jälkeen, aivan, kolmen tunnin,
pääsemme vihdoin finaaliin.
Se on liekkien sytytysseremonia hevosten selässä. Menoksi, heppa. Liiku nyt.
Se on katastrofi.
Se ei halua liikkua.
En kestä tätä. Tämä on kamalaa.
Olen huolissani hevosen ja ratsastajan kohtalosta.
Se vie paljon aikaa. Liekit on sytytettävä ilman häntä.
Luojan kiitos.
Kisa on avattu. Minä puolestani olen megaluokan laskuissa.
Tämä raha voitaisiin käyttää viisi miljoonaa parempiin asioihin.
Niistä 40 000 istuu tässä katsomossa.
Lähden Ashgabatista seuraavana päivänä näytättämään kättä.
Olen luopunut toivosta presidentin tapaamisen suhteen.
Lyhyt visiitti oudossa, vaitonaisessa ja maailmanpyöristä tykästyneessä valtiossa -
on tehnyt minuun vaikutuksen.
Muutaman päivän päästä Aziz lähettää minulle videon.
Hän on salakuljettanut itsensä Helvetin portille kokkaamaan munia.
Koen olevani onnekas, että sain vierailla ja lähteä.
Joskus synkän turismin todellinen nautinto tulee siitä, kun ymmärtää,
kuinka hyvin asiat ovat kotipuolessa.