EN ORIGINALSERIE FRÅN NETFLIX
Jag är journalist från Nya Zeeland. Jag gillar livets märkligare sidor.
Jag vill undersöka den mörka turismen, ett globalt fenomen där folk tar semester
på platser som är kända för död och förödelse.
Nu åker jag till Amerika för att besöka tre mörka turistmål.
I New Orleans letar jag efter äkta vampyrer.
Får jag vara ärlig? Jag tror att ni är här som föda.
Jag upptäcker en nationell tragedi som har blivit ett turistmål i Texas.
Hon har benbitar i håret och det är hjärnsubstans i hela bilen.
I Milwaukee träffar jag en mörk turist som följer seriemördaren Jeffrey Dahmer.
Om jag behövde stycka och gömma en kropp vet jag inte var jag skulle börja.
Jag heter David Farrier, och den här resan blir märkligare än jag kunde tro.
USA
Jag är i USA, och min resa börjar i Milwaukee i Mellanvästern.
Staden är känd för öl och ost och en seriemördare.
Seriemördare har alltid fascinerat mig, ju blodigare desto bättre.
Men jag ska träffa nån som är ännu mer fascinerad än jag.
Hon kallar sig själv mörk turist.
Jag får följa med henne på en kuslig tur
i spåren efter kannibalen från Cream City, Jeffrey Dahmer.
Wisconsinpolisen utreder ett hemskt fynd i en lägenhet i Milwaukee...
Ett antal kroppsdelar från så mycket som 15 människor
däribland tre huvuden, i ett kylskåp...
Jag ska träffa Natalie.
Hon är Dahmerfantast, och har alltid drömt om att besöka Milwaukee.
Hej, Natalie. Trevligt att få träffa dig. Du har aldrig varit här förut, eller hur?
-Nej, aldrig. -Det är ju jättekonstigt.
Dahmer är din grej, men du har aldrig varit här.
Jag undrade hur du skulle se ut.
-Jag tänkte att du skulle göra det. -Jag letade efter en svart t-shirt.
-Det har du ju. Allt är svart. -Men det är Morrissey. Han är vegan.
Du gillar sånt här. Du är mörk turist.
Ja. Mest hemifrån. Jag tycker om att läsa.
När hörde du först om Dahmer-fallet? När blev du besatt av det?
Jag var tio när det hände...
Det var inget jag tänkte på. När man är tio...
...förstår man inte riktigt vad kannibalism är.
Än så länge verkar Natalie ganska normal, men jag vill förstå hur hon tänker.
-Vacker Airbnb. -Trevligt!
Vad är det med Dahmer-fallet som gör människor så fascinerade?
Det har aldrig funnits nåt liknande, med lobotomier...
...försök att göra folk till zombier, kannibalism...
Allt på en gång. Han var inte sadist.
Han var barmhärtig nog att droga och strypa sina offer
om man kan säga så, innan han började slakta dem.
Ja. Han var på nåt sätt lite trevlig. Om man vill kalla det det.
-Innan han borrade i deras hjärnor. -En liten nåd.
Han var ju där med alla inälvor och allt blod och han styckade dem...
Det var ju väldigt bloddrypande.
Han började med trafikdöda djur.
Sen jobbade han sig upp till lobotomier och inälvor.
Natalie kan allt om Dahmer, men det är inte allt.
Hon samlar på allt möjligt märkligt, och hon vill visa mig nåt.
Vem är det?
Juan Diego. En sydamerikansk man.
Får jag? Jag har aldrig rört vid en äkta människoskalle förut.
Jeffery Dahmer måste ha hållit i många såna här.
Han hade många.
Sen krossade han dem och gjorde sig av med dem.
Han sparade några till altaret som han byggde i sin lägenhet.
Tycker du nånsin att ni två har nåt gemensamt?
Nej! Det här är...
Det är bara jag som är lite märklig.
Jag har knappt träffat Natalie, men ändå visar hon sin bensamling.
Det är otroligt att du fick resa med den där i väskan.
Men det här är USA. Här har hänt konstigare saker.
Definitivt.
Jag lämnar Natalie och skallen och går ner till Shaker's Bar.
Det är centrum för Dahmer-turismen. Det är som gjort för såna som jag.
Jag ska träffa Belle och Michelle, som håller i kannibalrundturen.
-Kvinnor gillar värstingar. -Seriemördare är definitivt...
-...värstingar. -Per definition.
-Jag är intresserad av andar och döden... -Är du intresserad av döden?
-Ja. -Därav intresset för Dahmer.
-Ja. -Som orsakade mycket död.
Ja, det gjorde han.
Han var som en perfekt storm av saker som gjorde att han blev som han blev.
Jag känner ganska mycket empati och sympati för honom.
Det har jag lite svårt med. Jag kan förstå empatin, till viss del.
Men samtidigt så gjorde han...
...fullständigt oförlåtliga saker. Man kan bara ha begränsad empati.
Han njöt inte av dödandet.
Han behövde nån som fanns där, men han ville inte ta hand om dem.
Jag tror att alla kan relatera till det.
Alla vill ha nån. Ingen älskar... Ingen älskar att vara ensam.
Jag förstår inte varför så många kvinnor
verkar bli attraherade av Dahmer, en homosexuell seriemördare.
Jag träffar Natalie igen, som ser fram emot kvällens rundtur.
Din entusiasm smittar av sig.
Det känns märkligt att vara entusiastisk.
Ingen vill ju att nån ska bli mördad. Man borde inte vara glad åt det.
-Det blir spännande att se vem som kommer. -Jag har hört att de har haft möhippor.
20...
...och fem.
Ni ska få era armband.
Då så! Alla som ska vara med på kannibalrundturen i kväll
kan följa med oss ut i gränden, så kan rundturen sätta i gång.
Natalie hade rätt när det gällde möhipporna.
Majoriteten här är kvinnor i 30-årsåldern.
Som våra guider
kanske de i hemlighet trånar efter Jeffrey Dahmer, den värsta värstingen.
Jag vill bara stilla min nyfikenhet kring alla blodiga detaljer.
En annan sak som han gjorde var att försöka skapa en sexslav utan egna behov
som inte pratade eller gjorde mycket, men som ändå levde.
För att göra det borrade han tre centimeter in i deras skallar.
Först hällde han i kokande vatten, och sen försökte han med olika rengöringsmedel.
Det är inte bara jag som tycker att det här är spännande.
Han är jätteintressant. Han är inte som stereotypen...
Jag tror också att kvinnor vill fixa alla.
-Härlig amatörpsykologi. -Jag vet, men det stämmer ju. Ja.
Hur skulle du fixa honom? Vad skulle din metod vara?
Små kramar.
-Och borra lite i hjärnan. -Precis.
Kramar, men inte för nära.
Rundturen går till Club 219, där Dahmer hittade många av sina offer.
Här börjar det bli märkligt.
Om det är nån här, kan ni korsa vinkelpekarna?
Det var ett ja.
Kan ni göra så att de inte längre korsas?
Om ni har för lite energi, kan ni ta av min energi.
Om vi pratar med Jeffrey Dahmer, kan du korsa pekarna?
-Har nån några frågor för mr Dahmer? -Nu lägger jag ner.
-Du med? -Helt och hållet.
Det är väldigt smaklöst.
-De irriterade mig. -Det var irriterande.
-Är du irriterad? -Ja.
Jag har inget tålamod med sånt där trams. Tack.
-Trams eller skitsnack? -Ett fint sätt att säga skitsnack.
Jag kan inte föreställa mig hur offrens familjer skulle känna...
...om de visste att man försöker kontakta Jeffrey Dahmers ande.
Det var dramatiskt i rätten i dag.
Seriemördaren Jeffrey Dahmer dömdes till 15 livstidsdomar
utan villkorlig frigivning.
Natalie och jag vill förstå hur Dahmer fungerade.
Vinkelpekarna skulle inte ge oss några svar.
Innan jag lämnade Milwaukee ville jag gräva djupare för att verkligen förstå.
Dahmer var som en klåda som jag behövde klia.
Jag bestämde möte med Wendy Patrickus, Dahmers försvarsadvokat.
-Hej, Wendy. -Hej.
-Vi är här för Dahmer. -Ja.
Det är roligt att få träffa dig, för du var ju med från första början.
Jag tillbringade väldigt mycket tid med honom, nästan varje dag.
Jag frågade honom. Jag sa: "Stämmer det...
...att du åt några av kroppsdelarna?" Han sa ja.
Jag frågade hur han tillagade dem...
...och han...
...han sa att han köpte mörningsmedel och...
...tillagade det som vilket kött som helst.
Jag gav honom ett papper en dag
där han ritade sitt altare.
Jag har sett många bilder. Är det altaret?
Ja. Han signerade och daterade det.
Jösses!
Så han tänkte ha en hel liten...
Ja. Han sparade de här två offrens hela kroppar.
Han tyckte om händer. Han sparade händer, och förstås även penisar.
Sen hade han en lampa och de här globerna
som skulle belysa alla dödskallarna som han hade.
Sen skulle han sitta i fåtöljen.
SVART FÅTÖLJ
Det var hans eget altare till honom själv.
Det är nästan som en barnteckning.
men det handlar om nåt ohyggligt... -Det är som True Detective eller nåt. -Ja.
-Men värre. -Mycket värre.
Det är kusligt att tänka sig att Dahmer ritade och signerade det här.
Sen får vi en överraskning.
Ett band med ett förhör med Dahmer.
Det var hans första... Han pratar om sitt första offer i Milwaukee.
Just det.
Du berättade att du gjorde det för att du ville att de skulle stanna.
Var det även sexuellt upphetsande för dig?
Ja, det var det.
Var det när du ströp honom?
Inte då, men efteråt.
Att höra Dahmers röst berätta om detaljerna är kusligt.
Natalie verkar ha gått i trans.
-Du hade inte stånd? -Nej.
Bara att veta att han var med mig...
...att han fortfarande fanns kvar...
Han kanske bara var en kropp, men...
Gjorde du nåt sexuellt med kroppen när du hade strypt honom?
Vi ska se...
Hur var det för dig?
Det var... Wendy är så cool. Det var otroligt.
Hon är så kunnig och jordnära...
Man förstår verkligen att det är nåt som faktiskt har hänt.
Och de papper som hon hade, hans teckning av altaret...
Jag kunde inte titta bort. Inte du heller.
-Nej. -Blicken fastnade.
-Det var fängslande. -Ja. Bara en enkel teckning.
Som nån som aldrig har dödat nån eller skapat ett troférum med skallar
är det fascinerande att komma nära nån som har gjort det.
Det är nog därför jag och Natalie tycker att det är så spännande.
Det är som en märklig semester, lite verklighetsflykt
innan man återgår till sitt vanliga, tråkiga liv
glad för att man lever och inte har ruttnande lik i badkaret.
Jag undrar varför människor fascineras av alla äckliga detaljer.
Man blir ju fascinerad.
Ja, man tänker: "Herregud, vad hemskt, vad sjukt... Berätta mer!"
-Precis. "Berätta fler detaljer." -Ja.
Man fördömer hans handlingar. men man vill ändå höra och se mer.
Ja, så är det. Vi är alla sjuka i huvudet. Det är vad jag tror.
Vi visste bara inte om det.
Jag åker 160 mil söderut till nästa mörka turistmål:
Dallas, Texas.
Krysset visar var president Kennedy blev mördad 1963.
Det är tydligt att JFK:s död exploateras för pengar. Affärerna går strålande.
Andra fönstret uppifrån. Den vita lådan.
Andra fönstret uppifrån.
-Det har uppstått slagsmål här. -Slagsmål? Över vad då?
Över revir. Män är väldigt revirtänkande, så det kan bli slagsmål om reviren.
-Vill du ha betalt för det här? -Ja.
-Ja? Hur mycket... -40 dollar.
Jag har... Jag kan ge dig...
...20. Okej?
Jag vill förstå hur en blodig död kan göras till en turistattraktion.
Jag ska vara med på stadens två största JFK-rundturer.
Jag vill veta vem som håller i rundturerna och vad de säger.
Min första rundtur ska vara den mest djupgående och heltäckande.
-Robin. -Hejsan!
-Jag är David. -Hej. Robin.
Trevligt att träffas. Det gick inte att ta miste på dig.
-Du skiljer ut dig. -Inte genom mitt ansikte, väl?
Jag vet att du är här för att ta en titt på bilen.
Den känner man igen!
Jaså? Till och med i din generation? Jag är imponerad, David.
Robin kallar sig själv historiker.
Han har ägnat 40 år åt att undersöka mordet på JFK.
Han tar alla detaljer på största allvar.
Du kan slå dig ner i bilen, där presidenten satt. Är du redo?
-Jag är redo. -Då kör vi.
Det mina kunder vill göra
är att återuppleva presidentens bilkortege genom staden.
Det är det vi gör just nu.
Det vi pratar om är att den 22 november 1963
så blev USA:s 35:e president, John F. Kennedy...
...brutalt mördad inför allas blickar.
Det där är ground zero. Det var där det hände.
Det krysset visar var presidenten var när den första kulan träffade.
5,9 sekunder senare skjuts presidentens huvud i bitar. Precis här.
Titta på staketet.
Det finns professionella lönnmördare bakom det staketet.
Det finns ett antal skyttar i Dal-Tex- byggnaden som väntar på presidenten.
Robin är övertygad om att presidenten föll offer för en konspiration.
Zapruders kontor ligger där borta, på 501 Elm Place.
Det finns några saker man måste veta om Zapruderfilmen...
Jag gillar Robin, men det känns som att åka bil med min excentriska farbror.
Han kallar sig historiker
men han låter snarare som en konspirationsteoretiker.
Men han är inte på sjätte våningen, i hörnfönstret med ett gevär
trots att det finns nån där med ett gevär i det ögonblicket.
Hur kommer du ihåg allt det här? Det är så mycket. Det tar aldrig slut.
Härom dagen var jag med ett par från Brisbane i nio timmar.
Jag var inte tyst på nio timmar.
Är det därför du gör det här? För att din familj tröttnade?
Ja, jag behövde en ny publik.
Robin lämnar bilen, men han saktar inte ner för det.
Okej, skynda på.
-Vad snabb du är. -Kom igen!
1964, på våren 1964 kom medlemmarna i Warren-kommissionen till Dallas.
De ville undersöka det fönstret. Från det fönstret syns inte presidenten.
-Det kommer bilar. -Det är okej.
Presidenten... Kom igen!
Det blir farligt i lönnmördarnas spår.
Det märks att du tycker att det är spännande.
Trots att jag gör det här mycket så blir jag fortfarande förbannad av det.
Jag blir... Jag är lite upphetsad.
Presidenten blev brutalt avrättad
precis här, för att han ville dra sig ur Vietnam.
Robin är patriot, men han är övertygad om att den officiella slutsatsen är felaktig.
Den här rundturen är hans sätt att berätta sanningen.
Enligt honom dödades JFK av en mörk allians mellan CIA och maffian
med ett antal olika skyttar.
Robin har hållit på i fyra timmar. Jag är rädd att han ska slå rekordet på nio.
...och baksidan av skallen sprängs.
Presidentens huvud slits sönder. En tredjedel av hjärnan är borta.
Du har publik.
Dessutom blir han lätt distraherad.
Han gjorde sånt som politiska lönnmord och störtade regeringar...
Robin verkar inte göra det för pengarna.
Han vill bara berätta sin sanning för alla som vill lyssna.
Det finns lönnmördare bakom staketet. Häng med oss.
Robin vill fortsätta, men jag är redan sen till nästa JFK-upplevelse
så jag tar chansen och smyger bort.
Robins ändlösa rundtur har gett mig ett litet problem.
Ditt pin-nummer, tack.
105 dollar senare...
...åker jag till en lite mörkare del av staden för att träffa Ricardo
som har snabbare rundturer
troligen för att han berättar den officiella, kortare versionen
av vem som dödade presidenten. Jag undrar vad han ska säga om saken.
Det häftiga med Kennedy är att han står här av en anledning.
Så att man kan ta en selfie.
Där står en Lincoln Continental. Vi har bilar och bussar.
Ja. Vad gör Robins bil här?
Den står här. Vi tar hand om den.
Okej.
Vi rengör den om det behövs.
Är inte han er konkurrent?
Nej, absolut inte. Han är en god vän.
-Vad tycker du om hans rundtur? -Han gör nåt helt annat än det vi gör.
Vi gör hans sex timmar långa rundtur på en kvart.
-Inte som Robins sjutimmars... -Nej. Det är en hel expedition.
Det häftigaste med bussen är vår nya VR-rundtur.
-VR? -Va?
-Virtuell verklighet. -Precis.
Är det det nya?
Det är märkligt att visa upp sin stad med hjälp av nån som blev skjuten.
Ja, det är konstigt att jag tjänar pengar på mordet på president Kennedy.
Eller hur? Men samtidigt berättar jag om historien.
Ricardo berättar historien med hjälp av ny teknik
men jag undrar om den inte skymmer fakta.
Ibland kommer det nån som tycker att det är smaklöst
men det är en på miljonen.
Om inte du gör det skulle nån annan göra samma sak.
-Ja, antagligen. -Ja.
-Kanske inte VR... -Ingen går så långt.
Nej, ingen annan går så långt.
Jag fascineras av alla olika sätt att tjäna pengar på mordet.
I dag ska han spela in en ny VR-sekvens med Lee Harvey Oswald.
Enligt den officiella utredningen var det han som sköt.
Därefter flydde han till det här huset i förorterna.
Hur är läget, raring?
Pat växte upp här och träffade Oswald när hon var 11.
Välkomna till 1963.
-Det ser helt otroligt ut. -Tack.
Är det som det var?
Ja, det var så här huset såg ut 1963, på dagen för mordet.
Ingen vet vad som hände här, så Ricardo tänker fylla i luckorna.
Han ser sig själv lite som Oliver Stone.
Han var alltid väldigt llugn, eller hur?
I dag ska Oswald komma och hämta en pistol som han sen skjuter en polis med.
-Jag flyttar dina foton. -Okej.
Okej, då kör vi.
Var så god.
Se dig omkring. Just precis.
Sätt pistolen där bak.
Trots en erfaren regissör verkar Ricardos Oswald inte klara trycket.
Vi måste ta om det. Den gick inte att få in i...
-Vi måste ta om det. -Okej. -Det var nära. -Nej, glöm inte...
Om det hade varit den riktiga Lee Harvey Oswald
dödade han presidenten för 45 minuter sen.
Vad känner han och vad gör han?
-Han är stressad. -Precis. Han är helt väck.
-Du fick med det. Hur var det för dig? -Han vände ryggen mot kameran.
Han höll pistolen så att alla kunde se att han gömde pistolen.
Det var bra gjort.
-Man måste hitta på lite. -Ja.
Ja. Kreativ frihet.
Okej.
Det känns som om Ricardos kreativa sätt att se på historien kan överskugga fakta.
Jag undrar vad Robin skulle tycka. Jag ska träffa honom på hans andra jobb.
När han inte jobbar med döda presidenter jobbar han med andra döda.
Vad har vi här? Furu, ek, lönn...
Vi har mahogny.
Vi har körsbär. Vi har många olika träslag.
Robin kan inte låta bli. Det blir som ännu en rundtur.
...av trä.
Till slut hamnar vi här.
Du låter som en expert, vad du än pratar om.
Olika ämnens historia:
Golf, baseboll, amerikansk fotboll, våra amerikanska sporter.
Golfens historia betyder mycket för mig.
Vi vet att golf kommer från Skottland.
Nu börjar du igen.
-Va? -Du börjar berätta.
Du väljer ett ämne och så är du djupt inne i det. -Det är häpnadsväckande. -Vad ska jag säga?
-Har du alltid varit sån, sen du var barn? -Ja, och det är obotligt, David.
Mina familjemedlemmar har försökt bota mig.
Du gör en sak som jag lade märke till.
Du säger alltid namnet på den du pratar med.
Det får en att känna sig önskad. Har du alltid gjort det?
-Min pappa lärde mig det. -Ett pappatrick.
Det finns inget vackrare ljud än ens eget namn.
Det fungerar verkligen.
Ibland tycker jag om att vara tyst.
-Du tror mig inte. -Nej, inte alls.
Jag kanske kan övertyga dig senare.
Men, i alla fall...
Ska vi träffa din fru?
Det vore jättetrevligt.
Det där är mitt...
Robin är ganska stolt över att deras hus är byggt som Vita huset.
Jag undrade vem som var Jackie till hans JFK.
Vem skulle kunna leva med den här vandrande Wikipedia-sidan?
Vad tycker du om hans sinne för detaljer och hans berättande...
-Jag blir galen på det. -Det var det du ville höra.
Ge mig grunderna så att vi kan komma vidare.
Men han tycker om att grotta ner sig i detaljer.
-Vill du se dig omkring? -Ja, gärna.
Nu kunde jag få höra vad Robin tyckte om Ricardo.
Ricardo och jag har väldigt lite gemensamt.
Däribland mordet på Kennedy.
Han vet inte ett jäkla dugg om mordet på Kennedy
och det har jag sagt. Är det för starkt för publiken?
-De klarar sig nog. -Men det finns en marknad för Ricardo.
Ricardo är en väldigt duktig affärsman.
Han kan underhålla folk. För Ricardo handlar det mer om underhållning.
Vi har en ohelig allians.
Jag har aldrig träffat Ricardo, men jag tror att skillnaden är
att Robin är historiker och Ricardo är en turistfälla.
-Är ni redo? -Ja!
Jag hör inte alla där bak!
Är ni redo?
Då kör vi!
Om ni ser åt höger, min damer och herrar. ser ni hur ms Kennedy ska följa med oss.
Precis som hans VR-upplevelse är Ricardos nattliga rundtur ganska bisarr.
Rundturen åker i JFK:s fotspår i en konvoj med golfbilar med Texastema
med ordentliga stereosystem.
För Ricardo handlar allt om mervärde.
-Kan jag få ett "Amen"? -Amen!
Precis. Kom ut, ms Jackie.
Han låter en skådespelerska klä ut sig till Kennedys fru
och i den här staden, smaklös eller ej, är hon en fotomagnet.
Jackie såg lite deprimerad ut.
Hon gaskar upp sig för kameran.
Hon har precis förlorat sin man.
-Så hon spelar den rollen? -Skojar du? Det måste hon.
När hon får på sig hatten får hon inte ens småle.
Det står i kontraktet.
När vi närmar oss Dealey Plaza
dämpar Ricardo musiken och höjer dramatiken.
Mina damer och herrar, den 22 november 1963
var vägen där precis bakom oss
den väg som president Kennedy kom åkande på den dagen. Men nån stod på sjätte våningen i den byggnaden där borta.
Det var Lee Harvey Oswald.
Hur viktig är sanningen för dig?
Jag bryr mig mer om att underhålla.
Vissa vill... Man vill ha kul när man kommer till en ny stad.
Det kan vi. Vi vet hur man har kul.
Jag kanske överdriver vissa delar....
...men historien är sann.
Lee Harvey Oswald står på sjätte våningen i skolbokslagret.
Vapnet pekar hitåt, och det första skottet avlossas här.
Det missar, men det andra skottet träffar
precis vid krysset.
Ms Kennedy badar i blod.
Hon har benbitar i håret
och det är hjärnsubstans i hela bilen.
Hon såg precis sin mans huvud explodera.
Det är en sjujäkla avslutning, och feststämningen är som bortblåst.
Men det är oförglömligt.
Ibland måste folk kanske bli chockade för att inte glömma det förflutna.
Hon vill inte röra sig, för hon är rädd att mer av hjärnan ska rammla ut.
Inom mörk turism finns inga tabun.
Det var slutet på JFK-rundturen.
Folk älskar det.
80 mil österut, i den djupa Södern
är mitt slutmål New Orleans, the Big Easy.
De flesta turister kommer för jazzen eller för att dansa på Bourbon Street.
Men här finns också vampyrrundturer på varje gathörn.
Mycket är bara teater
men jag har hört talas om riktiga vampyrer som behöver människoblod för att överleva.
Jag ska låtsas vara mörk turist
för att hitta de levande döda och se dem äta.
Jag träffar Maven, som försörjer sig på att göra huggtänder.
Han blev tvungen att hitta på sin egen titel.
Jag började se en vision av en smed i silhuett
som stod och hamrade på nånting. Det bara kom.
Jag tänkte: "Smed, smed, smed..." Sen sa jag: "Huggtandssmed."
-Och nu gör du huggtänder på heltid. -Det stämmer.
-Varför vill du ha huggtänder? -Jag älskar det. Det är så sexigt.
-Alla älskar vampyrer. -Ja.
-Är du vampyr, Maven? -Jag vet inte vad du menar.
Du har ju ett säreget utseende.
Skulle ett rovdjur berätta för sitt offer vad det är?
Det är ett bra svar. Men ser du dig själv som vampyr?
Jag fick mina första huggtänder... ...när jag var 21.
Det förändrade hela mitt liv. Jag började utforska alla nya känslor som jag kände.
Det finns inget rätt eller fel sätt att vara vampyr.
Det är väldigt personligt.
Så det är som att vara gothare eller indiepopare...
Nej, det är inte alls så.
En närbild till...
Lite... Så där, ja.
-Jag älskar det. Tack. -Ingen orsak.
Jag älskar dem
Det kostar 150 dollar. Mer än parkeringsböterna.
Men om ett par huggtänder kan få mig att smälta in är det värt ett försök.
-Är du redo för avslöjandet? -Ja, jag vill se dem.
Okej. Var så god.
De är jättefina.
När jag har fåt Mavens förtroende
berättar han att jag borde träffa ett par som nyligen hade ett vampyrbröllop.
De hävdar dessutom att de dricker människoblod.
Jag svär att dela varje del av mig med dig i detta liv...
...och i de liv som komma skall.
Logan och Daley går med på att träffa mig tillsammans med en "donator".
Jag blir själaglad.
Jag ska få se halsbitande och energiskt sugande.
Får jag vara ärlig? När jag ser er tror jag att ni är här som föda.
Nej, det är bara jag.
-Det stämmer. -Var det så ert förhållande började?
Jag känner ganska stor sexuell spänning.
-Tack. -Så är det hela tiden.
Till och med dina bröst håller på att hoppa ut.
-De är jättefina. -Hon kan inte kontrollera dem.
Är det som mat och sex samtidigt?
Jag får min mesta näring sexuellt. Det är det som ger mig mest.
Den här situationen, är det som ett slags trekant?
-Ibland. -Så allt är en stor...
-Ibland. -Som... Okej.
Jag känner att jag skulle vilja se processen.
Är det passande?
Om de tycker det är det okej för mig.
Jag tar lite här...
...och vid sidan, så att det bara liksom öppnar upp.
Jag gillar när det rinner lite.
Visuell stimulans, mental stimulans...
Alltid väldigt varsamt...
Jag förstår inte riktigt vad som pågår.
Det känns mer som sex än som överlevnad.
Det var inte det blodbad som jag förväntade mig.
Tack, raring.
Jag är tacksam för en glimt av deras privata värld
men behöver de verkligen blod för att överleva?
Det är så jag definierar en vampyr.
Jag har ett sista hopp, långt bortom alla turistorter.
Jag har fått höra om ett hus i förorterna
där det bor ett gäng äkta vampyrer.
Där ska jag få bevittna en vampyrritual där nån dricker blod för att överleva.
-Hej, Laurie. -Hej.
Trevligt att träffas.
Trots att de har evigt liv firar vampyrer tydligen födelsedagar.
Ja. Vi ska ha ett födelsedagskalas i kväll.
Än så länge känns allt ganska normalt.
Jag undrar om det ska serveras blod eller bara tårta.
Det är lite folk där inne.
-Där finns ett badrum till. -Jag heter David.
-Hej, David. -Det här är David.
-Donovan. -Zar.
-Trevligt att träffas. -Detsamma!
Jag har förstått att alla här är vampyrer, stämmer det?
-Alla som vi känner, ja. -Alla utom vi och vårt kamerateam.
Det vet vi inte.
Jag kanske är vampyr utan att veta det.
Du vet inte.
Vi tog en vampyrrundtur när vi kom och vi träffade några vampyrer
men alla verkade bara spela teater. Du känns mycket mer äkta...
Du verkar inte spela teater.
Nej, det här är mitt hem. Det här är mitt liv.
Det här är inte teater. Det här är vår familj.
Många kanske inte accepteras av sin biologiska familj
men det här är deras valda familj. Det där är bara så gulligt...
Är det här ett typiskt födelsedagskalas för vampyrer?
Vi gillar alla förevändningar för att äta. Alla skäl att träffas är bra!
Det är förvånansvärt lugnt att hänga med vampyrer...
...men jag vill ändå se nån dricka blod.
Zar börjar sjunga och spotta ut alkohol genom dörren för att mota bort onda andar.
Det här är New Orleans-voodoo.
Jag vet inte om det är en del av vampyrkulturen
men han insisterar på att göra det innan de äter.
Det många inte förstår...
...är att ondskan är skamlös.
Den smyger inte upp för stuprör eller klättrar in genom fönster.
Den kommer genom dörren.
Zar har valt sin donator för kvällen.
Hans rumskompis, Donovan.
Det ska bli väldigt spännande, men det är nervöst för Donovan.
Det är tydligen hans första gång. Han är oskuld.
Varför gör du det här, undrar jag.
Jag litar på honom. Om jag var i hans sits så skulle han göra det för mig.
Du kan ta av dig den där.
Ni är bögar, men ni är inte tillsammans. Det här är bara...
-Nej, han är hetero. -Du är hetero.
Du är bög. Så det här har inget att göra med sexualitet eller sex?
Precis.
Han kom in hetero och han går ut hetero.
På nåt sätt blir det alltid nåt sexuellt över hela vampyrgrejen.
Eller så har jag sett för mycket Twilight.
-Hur ofta måste du göra det här? -Om jag är väldigt andligt aktiv...
-180 milliliter. -Det är ganska mycket.
Eller är det? Jag tycker det, men jag behöver inte dricka blod.
180 milliliter är tre fjärdedels kopp, för er som inte bakar så ofta.
Vad händer om du inte gör det?
Mitt hår kommer att bli platt och livlöst, jag får som en hinna över ögonen...
Jag får svårt att fokusera.
Det är antiseptiskt.
Jag visste inte att vampyrer var så renliga.
Det ska börja blöda... Du ser hur det börjar...
Det börjar blöda igen. Hur...känns det eller smakar det?
I ärlighetens namn, så när blodet träffar tungan får jag...
...som en energikick.
Jag är inte...
Det enklaste sättet att förklara det är som att jag äntligen lever upp.
En till. Okej.
Det är ganska märkligt...
-Vad då? -Det här.
Vi står i ett litet badrum.
Du får din energi från...
...nån annans blod.
För att citera...
...Anjelica Huston...
...i Familjen Addams: "Det som är normalt för spindeln är kaos för flugan."
Jag har fått vitamintillskott för gravida.
Jag har fått B-vitamininjektioner i rumpan. Jag har fått... Jag ska undvika viss mat, äta viss mat, dricka vissa drycker... Inget har hjälpt.
-Men blodet hjälper? -Blodet hjälper för att jag är vampyr.
Happy birthday, kära MK
Happy birthday to you
Det här är absolut ett av mina tio bästa födelsedagskalas.
Jag har äntligen träffat äkta vampyrer, som äter både blod och glasstårta.
Det var obekvämt att se en vuxen man slicka i sig Donovans blod... ...men jag har insett att vampyrer har lite med riktigt blod att göra
och mer med att hitta sin plats när man är annorlunda.
Jag har väntat på det här hela dagen.
Som mörk turist har jag fått tillgång till en värld
som jag annars aldrig skulle se.
Jag har upptäckt att även i de mest hemliga dolda hörn
finns det alltid en strimma ljus.