UN SERIAL ORIGINAL NETFLIX
Sunt un jurnalist din Noua Zeelandă
și mereu am fost atras de lucruri mai ciudate.
Așa că am decis să investighez turismul negru,
un fenomen global unde oamenii aleg să-și facă vacanța
în locuri asociate cu moartea și distrugerea.
Această călătorie mă duce în America,
unde vizitez trei destinații de turism negru.
În New Orleans, merg sub acoperire pentru a găsi vampiri adevărați.
Pot fi sincer cu voi?
Mă uit la voi și cred că sunteți aici ca mâncare.
Descopăr că o tragedie națională a devenit atracție turistică în Texas.
Va avea fragmente de oase în păr,
iar creierul va fi împrăștiat pentru tot în mașină.
În Milwaukee, însoțesc un turist negru
pe urmele unui criminal în serie, Jeffrey Dahmer.
Dacă-mi ceri să dezmembrez un corp
și să scap de el, n-aș ști de unde să încep.
Sunt David Farrier, iar această excursie devine mai ciudată decât îmi imaginam.
STATELE UNITE ALE AMERICII
Sunt în Statele Unite iar prima oprire este în Midwest,
în orașul Milwaukee...
faimos pentru bere, brânză și un criminal în serie.
Mereu m-au fascinat criminalii în serie,
cu cât mai colorați, mai bine.
Dar merg să întâlnesc pe cineva mult mai atrasă de așa ceva decât mine.
S-a auto-proclamat turistă neagră.
A acceptat să mă lase s-o însoțesc într-un tur macabru
dedicat canibalului Cream City, Jeffrey Dahmer.
Poliția Wisconsin investighează azi
o descoperire sinistră dintr-un apartament din Milwaukee.
Mai multe bucăți de la 15 cadavre,
inclusiv trei capete, se aflau în congelator.
Am venit s-o iau pe Natalie. Este o fanatică a lui Dahmer
și a visat mereu să vină în Milwaukee.
- Bună, Natalie. - Ce faci?
Mă bucur să te cunosc.
- Și eu la fel. - Nu ai mai fost aici?
- Nu, n-am fost. - Este ridicol!
Dahmer e pasiunea ta și n-ai mai fost aici.
Mă întrebam cine va veni, ce persoană va fi.
- Mă gândeam eu că tu ești. - Mă uitam după un tricou negru.
Ai tricoul negru. Tot tacâmul.
Dar este Morrissey. E vegetarian.
Deci îți plac chestiile astea. Ești un turist negru.
Da. Cel mai des de acasă, pentru că-mi place să citesc.
Când ai auzit prima dată de cazul Dahmer?
Când crezi că ți-a trezit interesul?
Aveam cam zece ani când s-a întâmplat și...
nu am prea înțeles. Când ai zece ani nu prea...
înțelegi ce este canibalismul.
Până acum, Natalie pare destul de normală.
Dar tot sunt foarte curios să văd ce o motivează.
- Ce apartament frumos. - Da!
În povestea lui Dahmer, care sunt aspectele sângeroase...
- ...care atrag oamenii? - Nu a mai fost un astfel de caz,
în care să fie lobotomii,
încercări de a transforma oamenii în zombi, canibalism.
Toate astea la un loc. Nici nu era sadic. De fapt el...
acorda acea clemență victimelor lui drogate și strangulate,
dacă vrei să spui așa, înainte de eviscerări.
Da. Avea un element fin de bunătate. Dacă vrei să-i zici așa. Dacă-i poți spune așa.
- Înainte de a găuri creierul oamenilor! - Puțină milă, da.
Pentru că el era acolo cu toate mațele și tot sângele
și îi tăia în bucăți. Nu putea fi mai...
- ...implicat în violență. - A început cu animale moarte
apoi, gradual, s-a specializat în lobotomii și intestine.
Natalie știe multe despre Dahmer, dar pasiunea ei nu se încheie aici.
Ea colecționează toate ciudățeniile și are ceva să-mi arate.
Cine este?
Juan Diego. Este un sud american.
Pot să-l ating? Nu am atins niciodată un fel de...
craniu real până acum. Simt că Jeffrey Dahmer poate ar fi...
- ...ținut unul din astea. - Avea o grămadă!
Apoi le zdrobea să scape de ele.
A păstrat câteva pentru altarul lui pe care-l construia în apartament.
Câteodată vezi vreo corelație între voi doi?
Nu! Asta are...
legătură doar cu faptul că sunt eu ciudată.
Doar ce am cunoscut-o pe Natalie și-mi arată colecția ei de oase.
Sunt uimit că ai putut călători
cu asta în bagaj. Dar e America, nu? Se întâmplă lucruri ciudate.
Cu siguranță.
O las pe Natalie să-și învelească craniul și merg la Shaker's Bar.
Este centrul industriei turului Dahmer.
Aranjat pentru cei ca mine.
Am venit aici să le întâlnesc pe Bella și Michelle, ghizii turului.
- Ne plac băieții răi. Femeilor le plac. - Criminalii în serie sunt clar...
- Băieți răi. - Prin definiție.
Da, așa este. Sunt atrasă de spirite și de moarte.
- Este ceva... - De moarte?
- Mă atrage moartea. - De aici Jeffrey Dahmer.
- Da. - Care a provocat multă moarte.
Așa este, dar era furtuna perfectă
de probleme care cred că au dus la ceea ce era.
Deci, am o oarecare înțelegere
- ...și simpatie pentru el. - Asta e ceva greu de acceptat,
pentru că înțeleg empatia până la un punct.
Dar în același timp, el a făcut...
niște lucruri de neiertat. Empatia merge până la un punct.
Nu i-a făcut plăcere să ucidă. Voia doar pe cineva lângă el
și nu voia să aibă grijă de ei.
Cred că e ceva ce toți pot înțelege, într-un fel.
Toți vor pe cineva lângă ei. Oamenilor nu le place să fie singuri.
Nu pot înțelege de ce așa multe femei sunt atrase de Dahmer,
un criminal în serie gay.
Mă întâlnesc iar cu Natalie. Este entuziasmată de turul din seara asta.
E ciudat deoarece entuziasmul tău este contagios.
Mă simt ciudat că sunt așa entuziasmată. În mod cert...
nimeni nu vrea ca cineva să fie ucis și nici să fie bucuros.
Va fi interesant să vedem cine va veni.
Am auzit că au petreceri de burlăcițe, ceea ce e uimitor.
Douăzeci...
și cinci.
Poftiți brățările.
Bine! Cei care ați venit pentru Turul Cream City Cannibal în seara asta,
puteți veni afară, pe alee,
ca să putem începe turul?
Natalie avea dreptate despre petrecerile de burlăcițe.
Turul e dominat de femei de 30 de ani.
Poate, la fel ca ghidele turului,
sunt toate atrase în secret de Jeffrey Dahmer, băiatul cel rău.
Sunt entuziasmat să-mi satisfac în sfârșit curiozitatea
aflând detaliile picante.
O altă metodă folosită
a fost încercarea de a crea un sclav sexual care nu avea nevoi,
nu vorbea, nu făcea prea multe,
dar totuși îi voia vii. Pentru asta,
a decis să facă o gaură cam de doi centimetri în craniul acestora.
La început turna apă fiartă,
apoi a încercat diferite produse de curățenie. Îmi plac aceste detalii dezgustătoare și nu sunt singurul.
E foarte interesant. Pentru că este foarte diferit decât stereotipul...
Cred că femeile vor să repare pe toată lumea. Nu cred că...
- O cale psihologică. - Știu. Așa e. Adică...
Da.
Cum l-ai repara? Care crezi că ar fi metoda ta?
Mici îmbrățișări.
- O mică gaură în creier. - Exact.
Îmbrățișări, mai rezervate.
Turul ne duce la Club 219, acolo unde Dahmer își lua victimele.
Iar lucrurile încep să fie ciudate.
Dacă e cineva cu noi acum aici poți uni tijele?
Asta înseamnă da.
Acum le poți depărta?
Dacă nu aveți energie, vă puteți folosi de energia mea.
Dacă vorbim acum cu Jeffrey Dahmer,
poți încrucișa tijele?
Aveți vreo întrebare pentru dl Dahmer?
M-au pierdut, Natalie.
- Pe tine? - Da, complet.
E destul de jalnic.
- M-au enervat. - Era deranjant.
- Ești supărată? - Da.
Nu prea am răbdare pentru mizerii din astea. Mulțumesc.
- Mizerii sau rahat? - Da...
E o formă mai frumoasă decât rahat.
Nu-mi pot imagina ce ar putea simți familiile victimelor,
știind că acest tur încearcă să invoce stafia lui Jeffrey Dahmer.
E o adevărată dramă azi în sala de judecată Milwaukee.
Criminalul în serie Jeffrey Dahmer a fost condamnat la 15 sentințe pe viață
fără eliberare condiționată.
Natalie și cu mine suntem interesați ce-l mișcă peDahmer.
Dar tijele magice nu aveau să ne dea niciun răspuns.
Înainte să plec din Milwaukee era păcat să nu cercetez mai mult,
pentru o părere din interior.
Dahmer era ca o râie ce trebuia scărpinată.
Am aranjat să ne vedem cu Wendy Patrickus,
avocata care l-a apărat pe Dahmer în instanță.
- Bună, Wendy. - Bună.
- Am venit în oraș pentru Dahmer. - Da.
E ciudat să ne vedem pentru că am întâlnit
mulți oameni cu povești de mâna a doua, dar tu ai fost acolo de la început.
Am petrecut așa mult timp cu el. Îl vedeam practic zilnic.
Dar l-am întrebat direct: „Este adevărat că...
ai mâncat unele părți ale corpului?” Și a spus că da.
L-am întrebat chiar cum le-a preparat...
iar el...
a spus că a luat un ciocan de carne de la magazin și...
practic le-a gătit ca pe orice altă friptură.
Într-o zi i-am dat o hârtie și mi-a desenat
cum era altarul lui.
Am văzut o poză de multe ori. Acela e altarul?
Da. A semnat jos și a pus data.
Ce tare!
Urma să aibă o întreagă...
Avea. A păstrat trupurile celor doi din margine.
Îi plăceau mâinile.
A păstrat de multe ori mâinile și evident penisul.
Avea o lampă cu aceste globuri
care se revărsau deasupra fiecărui craniu pe care-l avea,
pentru a-l evidenția.
Și apoi stătea în scaunul lui.
SCAUN NEGRU
Pentru el era micul lui altar.
E ciudat, parcă e desenat de un copil
și totuși e ceva așa incredibil...
Este ca în Detectivii din Lousiana. Nu?
Da.
- Dar mai mult. - Cu mult.
E așa straniu să mă gândesc că Dahmer a desenat și a semnat asta.
Apoi Wendy ne surprinde.
O casetă cu un interviu între ea și Dahmer.
Acesta a fost primul lui...
Aici vorbea despre prima victimă din Milwaukee.
Da.
Îmi spuneai că ai fost motivat să faci asta
pentru că voiai ca ei să rămână.
Era și ceva care te excita sexual?
Da.
Când le strangulai?
Nu atunci, ci după.
Auzind vocea lui Dahmer spunând toate acele detalii macabre e înfiorător,
iar Natalie parcă e în transă.
- Nu erai excitat? - Nu.
Știind că el era cu mine...
că era încă acolo.
Poate că era doar un corp, dar...
I-ai făcut ceva sexual cadavrului după ce l-ai strangulat?
Să văd.
Ce părere ai, Natalie?
Wendy e super. A fost fantastic. Ea...
are multe cunoștințe și la obiect și...
chiar confirmă că asta e ceva ce chiar s-a întâmplat.
Văzând hârtiile pe care le are, desenul lui cu altarul,
mă uitam într-una la el. Și tu la fel. Am simțit.
- Nu. - Mă uitam într-una.
- A fost captivant. - Într-adevăr.
Doar o simplă schiță.
Având în vedere că nu am ucis niciodată și n-am o cameră de trofee din cranii,
este oarecum fascinant să intru în mintea cuiva care a făcut asta.
Cred că de aceea oameni ca mine și Natalie suntem atrași de asta.
E ca o vacanță ciudată, o evadare de realitate,
înainte de a reveni la viața normală și plictisitoare,
recunoscător că trăiești și nu ai niciun corp putrezind în cadă.
Mereu mă gândesc de ce sunt oamenii atrași de aceste detalii scârboase.
Ești atras de așa ceva.
Chiar dacă în același timp zici: „Doamne, e oribil.
E groaznic. Mai zi-mi!” Deci...
- Da, mai spune-mi ceva scârbos. - Da.
În același timp îl condamni, dar tot vrei să auzi
și să vezi mai mult.
Da, asta e. Suntem toți bolnavi, Natalie. Eu asta cred.
Doar că nu am știut până acum.
Călătoresc 1600 de kilometri în sud spre următoarea destinație turistică.
Dallas, Texas.
Locul unde președintele Kennedy a fost asasinat în 1963 este marcat cu X.
Privind în jur, este evident că moartea lui JFK
este exploatată pentru bani. Iar afacerea are succes enorm.
A doua fereastră de sus în jos. Căutați cutia albă.
A doua fereastră de sus în jos.
- Aici au fost lupte. - Lupte?
Pentru ce?
Pentru zonă. Bărbații sunt foarte teritoriali.
Deci ne luptăm pentru zonă.
- Vrei ceva bani pentru asta? - Da.
- Da? Cât costă... - Costă 40$.
Am... Îți pot da...
douăzeci. E bine?
Vreau să înțeleg exact cum o moarte oribilă
poate deveni o experiență turistică.
Deci voi merge în două dintre cele mai mari tururi JFK din oraș.
Sunt curios să văd cine conduce aceste tururi și cum spun povestea.
Primul tur îmi promite să fie cel mai aprofundat și cuprinzător.
- Robin. - Bună!
- Eu sunt David. - David, eu sunt Robin.
- Mă bucur să te întâlnesc. - Și eu.
Te-am văzut imediat aici.
- Ieși în evidență. - Este...
Am ieșit în evidență prin ceva? Fața sigur nu.
Știu că ești aici...
- ...să vezi mașina. - Nu ai cum să nu o vezi.
Serios? Chiar și din generația ta. Sunt impresionat, David.
Robin se consideră istoric,
dedicându-și 40 de ani din viață cercetării asasinării lui JKF.
Și este extrem de serios cu toate detaliile acesteia.
David, dacă vrei să stai în mașină unde a stat președintele.
- David, ești gata? - Da.
Să pornim la drum.
Clienții mei vor să
retrăiască traseul președintelui Kennedy.
Acum ne aflăm pe traseu. Discutăm despre
faptul că în ziua de 22 noiembrie 1963
un președinte american, al 35-lea președinte, John F. Kennedy...
a fost ucis brutal în public.
Acesta este punctul zero.
Acolo s-a întâmplat.
Crucea reprezintă locul unde se afla când președintele reacționează la glonț.
Apoi, 5,9 secunde mai târziu,
președintele este împușcat în cap chiar în acest loc.
Uită-te la gardul ăsta.
În spatele gardului se aflau asasini profesioniști, David.
În acea zi, în clădirea Dal-Tex se afla o echipă de lunetiști,
așteptând președintele.
Robin este complet convins că mulți oameni au conspirat la uciderea președintelui.
Birourile Zapruder sunt în acea clădire chiar aici, la Elm Place 501.
Apropo, trebuie să știți ceva despre filmul Zapruder...
Îmi place de Robin,
dar simt că sunt prins în mașină cu unchiul meu excentric.
Iar pentru cineva care-și spune istoric,
povestea sună mult mai conspirativă decât mă așteptam.
Dar el nu este la fereastra etajului șase cu pușca,
deși cineva se află acolo cu o pușcă.
Cum reții toate aceste informații?
Vorbești constant. Nu te oprești deloc.
David, ți-am spus că ziua trecută
am avut un cuplu din Brisbane timp de nouă ore.
- Am vorbit într-una timp de nouă ore. - De asta ai început să faci turul?
Familia s-a plictisit să te audă vorbind?
Da, îmi trebuia alt public.
Robin iese de pe traseul oficial, dar asta nu-l încetinește.
Bine, țineți pasul!
- Doamne, ce repede mergi. - Haide!
În primăvara anului 1964, David,
membrii Comisiei Warren au venit în Dallas
căci voiau să vadă fereastra, pentru că cine a tras de acolo
nu-l putea vedea pe președinte.
- Vin mașini. - E în regulă.
Când președintele... Haide!
Când ești pe drumul asasinilor, devine periculos.
Îmi dau seama că ești entuziasmat de asta.
David, deși fac asta des...
aceste evenimente încă mă fac să fierb. Mă afectează puțin.
Președintele a fost executat brutal în public chiar aici...
pentru că retrăgea SUA din Vietnam.
Robin are suflet de patriot,
dar e convins că ancheta oficială a fost greșită.
Iar acest tur este modul lui de a spune lucrurile corect.
El spune că JFK a fost ucis de o alianță sinistră
între CIA și mafia, ce a implicat mulți oameni înarmați.
Până acum, Robin vorbește de patru ore
și mă întreb dacă vrea să-și bată recordul de nouă ore.
...partea din spate a craniului este zob. Președintele este împușcat în cap.
- O treime din creier este dus. - Ai parte de public.
În plus, continuă să fie distras.
Se ocupa de
asasinări politice și răsturnări de guvern...
Am senzația că Robin nu o face pentru bani.
Vrea doar să spună adevărul tuturor celor care-l ascultă.
În spatele gardului sunt trăgători. Stați cu noi.
Robin e dornic să-și continue turul,
dar eu deja am întârziat la următoare experiență JFK,
așa că profit să plec pe furiș.
Dar este un mic obstacol.
Am fost prins la mijloc de turul nesfârșit al lui Robin.
Introduceți pinul, vă rog.
După 105 dolari...
Merg în partea puțin mai dubioasă a orașului să-l întâlnesc pe Ricardo,
cunoscut pentru tururile rapide,
ajutat poate de faptul că spune versiunea oficială
și mai scurtă a asasinării președintelui.
Mă întreb el ce versiune are.
Avem poza lui Kennedy aici
cu un motiv.
Poți face un selfie cu el.
Acesta e un Lincoln Continental. Avem Cruisere și autobuze.
Da, așa e. Robin își ține mașina aici?
Da, noi îi ținem mașina aici. Avem grijă de ea.
Corect.
Dacă se murdărește, trebuie s-o curățăm.
Credeam că el e concurența.
Nu. Deloc. E un bun prieten.
Ce părere ai de turul lui? Are un stil diferit.
Stilul lui e complet diferit de al nostru.
Luăm un tur de șase ore și-l reducem la 15 minute.
- Deci nu e ca al lui Robin... - Nu. Aia e o expediție, frate.
Partea tare la autobuzul este că avem un nou tur VR.
- VR? - Ce?
- Realitate virtuală. - Te-ai prins.
Treceți la VR?
Este și o metodă neobișnuită de a prezenta orașul,
pentru că este vorba de asasinarea cuiva.
Chiar mi se pare ciudat.
Uneori mă gândesc că fac bani din asasinarea lui Kennedy.
Știi ce zic? Dar istoric vorbind spun o poveste.
Ricardo ține povestea vie cu tehnologie nouă...
dar mă întreb dacă asta stă în calea faptelor.
Câteodată, mai e cineva care crede că e de prost gust
dar e una dintr-un milion.
Iar dacă nu faci tu asta, altcineva va veni în locul tău.
- Și-l ocupă, probabil. - Da.
- Nu știu dacă ar folosi VR. - Nu ar merge așa departe.
Nu, nimeni nu merge așa departe.
Sunt fascinat de metodele diferite de a face bani din asasinare.
Azi vrea să filmeze o nouă scenă în VR ce-l implică pe Lee Harvey Oswald.
Conform anchetei oficiale el a apăsat pe trăgaci
și apoi a fugit în această pensiune suburbană.
Ce faci, draga mea?
Pat a crescut aici și l-a întâlnit pe Oswald când avea 11 ani.
Bun venit în 1963.
- Arată uimitor aici. - Mulțumesc.
Așa era atunci?
Da, așa arăta casa
în 1963, în ziua asasinării.
Nimeni nu știe ce s-a întâmplat aici, așa că Ricardo va umple golurile.
Se vede un fel de Oliver Stone.
El mereu era calm, înțelegi ce zic?
În scena de azi,
Oswald trebuie să intre să ia o armă cu care va ucide un polițist.
- Pat, îți mut fotografiile. - Bine.
S-o facem. Bine, începem.
Acțiune!
Uită-te în jur. Da, așa.
Pune arma la spate.
Chiar și cu un regizor priceput la cârmă
Oswald al lui Ricardo pare să cedeze sub presiune. Bine, trebuie să reluăm. Nu am reușit să-l bag direct.
- Trebuie să filmăm iar. - Da.
- E bine. - A fost aproape.
Nu uita...
Dacă ar fi adevăratul Lee Harvey Oswald Kyle, cel ce-l interpretează,
tocmai îl omorâse pe Kennedy cam acum 45 de minute.
Deci ce simte și ce face?
- E stresat. - Exact.
- E agitat. - Cred că ai prins asta.
- Ție cum ți s-a părut? - S-a întors cu spatele la cameră
și a pus arma
ca toți să vadă că o ascunde.
Cred că a fost o mișcare bună.
- Trebuie să mai inventezi. - Da.
Da, licență creativă.
Bine.
Simt că varianta creativă a poveștii lui Ricardo
ar sta în calea faptelor. Mă întreb ce ar gândi Robin.
Așa că am stabilit să ne întâlnim la celălalt job al lui.
Când nu se ocupă de președinți morți, se ocupă de oameni obișnuiți morți.
Ce avem aici? Avem pin, stejar și arțar.
Avem și mahon.
Avem cireș. Avem diferite tipuri de lemn.
Robin nu se poate abține. Imediat, parcă e alt tur.
...din lemn.
Așadar, ajungem în camera asta.
Indiferent despre ce vorbești, simt că ești expert.
Istoria oricărui subiect: golf,
baseball, fotbal, sporturi americane.
Istoria golfului e foarte importantă pentru mine.
Desigur, știm că golful vine din Scoția.
Deviezi din nou.
- Poftim? - De la subiect.
Alegi un subiect și... îl aprofundezi.
- Este remarcabil. - Ce pot să spun, David?
Mereu ai fost așa, de copil?
Da, sunt incurabil, David.
Unii membri ai familiei au încercat să mă vindece.
Am observat că ai o tehnică destul de bună,
și anume că spui în propoziție numele persoanei cu care vorbești.
Te face să te simți dorit. Așa ai făcut mereu?
- Am învățat de la tata. - Este tehnică de tată.
Nu e sunet mai dulce pentru o persoană decât propriul nume.
Chiar funcționează.
Crezi sau nu, sunt momente când îmi place să tac.
- Știu că nu crezi. - Nu te cred.
Dar poate te conving mai târziu.
Dar, în fine...
Mergem să-ți cunosc soția?
Cred că ar fi fantastic.
Asta este...
Robin e destul de mândru că are casa după modelul Casei Albe.
Și mă întrebam, cine era Jackie pentru JFK-ul lui?
Cine ar trăi cu această pagină de Wikipedia care merge și vorbește?
Ce părere ai despre...
Atenția lui la detalii și modul de povestire...
Mă înnebunește.
- Da? - Da.
Asta ai vrut tu să spună.
Dă-mi detaliile de bază și să continuăm.
Dar îi place să intre în cele mai mici detalii.
- Vrei să vezi alte camere? - Da, vom arunca o privire.
Asta era șansa mea de a afla părerea lui Robin despre Ricardo.
Ricardo și cu mine avem puține în comun....
inclusiv asasinarea lui Kennedy
pentru că el habar nu are despre asasinarea lui Kennedy
și i-am spus-o în față.
E prea direct pentru un public internațional?
- Cred că rezistă. - Dar...
este piață pentru Ricardo. El este un bun afacerist.
Știe cum să distreze oamenii.
Cu Ricardo, e mai mult despre divertisment.
Avem o alianță păgână.
Nu l-am cunoscut pe Ricardo,
dar cred că diferența dintre ei doi este
că Robin e istoric, iar Ricardo e o capcană pentru turiști.
- Sunteți gata? - Da!
Nu vă aud în spate!
Sunteți gata?
Haideți! Bubanowskis!
Doamnelor și domnilor, uitați-vă în dreapta.
Dna Kennedy se alătură turului nostru.
Ca în experiența VR, tururile nocturne ale lui Ricardo sunt cam ciudate.
Acestea refac ultimul drum al lui JFK într-un convoi de mașini de golf texane,
dotate cu propriile boxe.
Ricardo vrea doar să adauge valoare.
- Aud un „amin”? - Amin!
Despre asta vorbesc. Dnă Jackie, poți ieși.
Plătește o actriță să se îmbrace ca soția lui Kennedy.
Iar în acest oraș, de prost gust sau nu...
toți vor o poză cu ea.
Jackie e cam deprimată astă seară, dar...
zâmbește pentru poze.
Jackie tocmai și-a pierdut soțul.
- Deci joacă un rol. - Glumești? Trebuie.
Odată ce și-a pus pălăria, nu trebuie să zâmbească.
- Corect. - Așa e contractul.
Apropiindu-ne de Dealey Plaza,
Ricardo oprește muzica și începe drama.
Doamnelor și domnilor, la 22 Noiembrie 1963,
drumul din spatele nostru
este direcția în care se deplasa președintele Kennedy.
Dar cineva se va afla la etajul șase al acelei clădiri.
Iar persoana este Lee Harvey Oswald.
Cât de important e adevărul pentru tine?
Mai degrabă merg pe varianta de divertisment.
Unii oameni vor să fie...
Vii într-un oraș nou, vrei să te simți bine.
Așa suntem noi. Înțelegi? Noi știm ce e distracția
și voi exagera puțin unele părți...
dar povestea rămâne intactă.
Lee Harvey Oswald de la etajul șase al depozitului de carte din Texas
are arma țintită în jos, iar primul foc tras va fi aici.
Îl va rata pe președinte,
dar al doilea foc îl va lovi chiar în locul ăsta.
Automat, dna Kennedy este acoperită cu sânge.
Va avea fragmente de oase în păr,
iar creierul este peste tot în mașină.
Tocmai i-a văzut capul soțului explodând lângă ea.
E mod groaznic de a încheia un tur și cu siguranță a stricat atmosfera,
dar în mod cert e memorabil.
Uneori oamenii poate trebuie să fie șocați
pentru a nu uita trecutul.
Ea nu vrea să se miște deoarece e speriată
că și mai mult creier va cădea.
Cu turismul negru nimic nu e tabu.
Iar acesta e finalul turului vostru JFK. Ta-da!
Iar oamenilor le place.
La est 800 de kilometri, în sudul îndepărtat,
Ultima mea oprire este New Orleans, în Big Easy.
Majoritatea turiștilor vin pentru jazz sau dans pe strada Bourbon.
Dar la fiecare colț poți găsi și tururi pentru vampiri.
În timp ce multe sunt doar teatru,
am auzit că aici trăiesc vampiri adevărați ce au nevoie de sânge uman pentru a trăi.
Merg sub acoperire ca turist negru,
pentru a găsi vampirii și să-i văd cum se hrănesc.
Mă întâlnesc cu un tip numit Maven. Meseria lui e să facă colți,
o vocație așa de rară că și-a inventat propria funcție.
Am început să am această viziune...
a siluetei unui fierar
care lovea spre ceva. Mi-a venit pur și simplu.
Am tot zis „fierar”, iar el a zis ”fierar de colți”.
- Deci... - Acum asta faci
- Fierar de colți. - Da.
De ce-ți pui colți?
Pentru că-mi plac. Cred că sunt foarte sexi.
- Tuturor le plac vampirii. - Da.
- Tu ești vampir, Maven? - Nu știu la ce te referi.
Pentru că ai un aspect aparte.
Un prădător i-ar spune prăzii ce este?
Este un răspuns rezonabil. Dar te consideri un vampir?
Mi-am pus primul set de colți...
când aveam 21 de ani.
A fost o experiență care mi-a schimbat viața. Am început să am tot felul de sentimente și am vrut să le explorez.
Nu cred că e bine sau rău a fi vampir.
E ceva foarte personal pentru fiecare.
E ca o scenă. E ca și cum ai fi got
- sau un copil indie? - Nu e la fel ca a fi got.
Încă un prim-plan.
Gata.
Îi ador. Mulțumesc!
- Nicio problemă. - Îi ador.
La 150$, e mai scump decât a fi prins.
Dar dacă să am colți mă ajută să intru în această lume nouă și ciudată,
sunt pregătit să încerc.
- Ești gata să-i vezi? - Da, aș vrea să-i văd.
Bine. Uită-te.
Arată grozav.
Acum Maven are încredere în mine.
Îmi spune că ar trebui să cunosc un cuplu care a avut recent o nuntă de vampiri.
Sunt entuziasmat de faptul că ei susțin că beau sânge uman.
Jur să împart cu tine fiecare parte din mine în viața asta...
și în viața de apoi.
Logan și Daley acceptă să ne întâlnim și își aduc și „donatorul”.
Sunt foarte entuziasmat.
Voi vedea niște mușcături de gât și sânge băut.
Pot fi direct cu voi?
Mă uit la voi și cred că tu ești aici ca mâncare.
Nu, așa sunt eu.
- Așa e. - Așa...
Așa ai intrat în relația asta?
Îmi păreți destul de interesați de sex.
- Mulțumim. - Așa e mereu.
Adică chiar și sânii tăi sunt expuși.
- Sunt adorabili. - Nu prea pot...
Majoritatea timpului nu-i poate controla.
Hrănești și faci sex în același timp?
În principal hrănesc sexual. Acolo îi folosesc cel mai mult.
Este această situație un fel de partidă în trei?
- Uneori. - Deci este o mare...
- Uneori. - Un fel de... Bine.
Simt că vreau să văd acest proces.
Este potrivit?
Dacă ei vor atunci vreau și eu.
Înțep puțin aici...
și încă o dată aici în margine, ca să se deschidă puțin.
Îmi place mereu să las puțin să se scurgă.
E vorba de stimulare vizuală și mentală.
Mereu cu mare grijă.
Nu prea înțeleg ce se întâmplă.
Pare mai degrabă ceva sexual decât supraviețuire. Nu prea este baia de sânge pe care o așteptam.
Mulțumesc, dragule.
În timp ce sunt recunoscător că m-au lăsat în lumea lor,
nu sunt convins că le trebuie sângele celuilalt pentru a trăi,
asta fiind definiția mea pentru vampiri.
Mai am o ultimă speranță, departe de orice tur turistic.
Mi s-a spus despre o casă din suburbii,
care este căminul unui grup de vampiri autentici.
Acolo, voi vedea un ritual al vampirilor
în care cineva se hrănește cu sânge pentru a supraviețui.
- Laurie, ce faci? - Bună.
- Sunt David. - Încântată.
În ciuda faptului că trăiesc mereu vampirii tot sărbătoresc zile de naștere.
Da, avem o aniversare. Avem o petrecere în seara asta.
Până acum totul pare destul de normal.
Mă întreb dacă sunt aici pentru sânge sau o felie de tort.
- Mai sunt oameni aici. - Sunt peste tot.
- Aici mai e o baie. - Sunt David.
- Bună, David. - El e David.
- Donovan. - Donovan.
- Eu sunt Zar. - Încântat, Zar.
Încântat!
Înțeleg că toți de aici sunt vampiri, așa e? - Da, toți pe care-i cunoaștem. - Uimitor. Toți mai puțin noi .
Nu știm asta.
Încă nu știu asta. Aș putea fi doar că nu știu.
Nu știi.
Când am ajuns aici am fost într-un tur cu vampiri
am întâlnit câțiva vampiri
și părea că toți joacă un rol, în timp ce tu pari
mult mai reală. Nu simt că joci un rol.
Asta e casa mea, viața mea. Nu este...
Nu este un show. E familia noastră. Pentru noi asta e o familie.
Poate că nu sunt acceptați de familiile biologice.
Oamenii o numesc familia aleasă. E cel mai drăguț lucru!
Chiar este cel mai drăguț lucru.
Ați spune că așa arată o petrecere aniversară de vampiri?
Găsim orice scuză ca să mâncăm.
Orice pentru a fi împreună.
Este surprinzător de relaxant să-ți petreci timpul cu vampiri.
Dar tot vreau să văd pe cineva bând niște sânge.
Zar începe să scandeze și să scuipe alcool la intrare pentru a alunga spiritele rele.
Ăsta e voodoo în New Orleans.
Nu sunt sigur că asta face parte din cultura vampirilor,
dar insistă că trebuie făcut înainte de hrănire.
Mulți nu înțeleg că...
răul este nerușinat.
Nu se va furișa prin țevi.
Nu se va furișa pe la ferestre.
Va intra direct pe ușă.
Zar și-a ales donatorul pentru seara asta.
E colegul lui de cameră, Donovan.
Sunt entuziasmat de idee...
dar agitat la culme pentru Donovan. Aparent este prima dată pentru el.
E un donator virgin.
Mă întreb de ce faci asta?
Am încredere în el și invers dacă ar fi,
știu că ar face la fel.
- Poți să-ți dai cămașa jos. - Voi...
Sunteți gay, dar nu sunteți împreună. Asta e...
- El e heterosexual. - Îți plac femeile.
Tu ești gay. Deci hrănirea e ceva complet separat
- de sexualitate sau sex. - Da.
A intrat în casa mea heterosexual, la fel va pleca.
Nu mă pot abține să nu cred că povestea cu vampiri are o tentă sexuală.
Sau poate am văzut prea mult Twilight.
Cât de des trebuie să bei?
Când îmi e foarte foame, dacă sunt foarte activ spiritual...
cam 170 de grame.
E destul de mult.
Sau nu? Sau doar pentru mine că nu beau.
Eu nu beau sânge deci mi se pare mult.
Pentru cei ce nu știu 170 de grame înseamnă trei sferturi de ceașcă.
Ce se întâmplă dacă nu bei sânge?
Părul este lipsit de luciu și de viață, ochii îmi sunt sticloși,
îmi este greu să mă concentrez.
E o spălare antiseptică.
Nu știam că vampirii sunt așa obsedați de igienă.
Îl fac să sângereze.
Vezi cum începe...
Să sângereze din nou? Și cum...
- se simte sau ce gust... - Cu toată sinceritatea...
când sângele îmi atinge limba, este un fel de...
nu știu, un fel de energie.
Deci, nu sunt...
Cel mai ușor pot spune că este...
Ca și cum prind în sfârșit viață.
Încă o dată. Bine.
E destul de ciudat, nu?
- Ce anume? - Asta.
Suntem într-o baie.
Tu-ți iei energia din...
sângele altcuiva.
Ca s-o citez...
pe Anjelica Huston în...
Familia Addams,
„Ce e normal pentru un păianjen e haos pentru muscă.”
Mi s-au prescris vitamine prenatale,
injecții cu vitamina B. Mi-au spus...
ce să mănânc și ce nu,
ce să beau și ce nu și nimic nu a funcționat.
Dar sângele da?
Sângele mă ajută pentru că sunt vampir.
Mulți ani trăiască, dragă MK
Mulți ani trăiască
Asta e în mod clar în top 10 aniversări la care am fost.
Am cunoscut în sfârșit vampiri reali care mănâncă sânge și tort de înghețată.
Eram neliniștit văzând un adult lingând sângele lui Donovan de pe spate... dar am decis că vampirismul are foarte puțin de-a face cu sângele
și mai mult cu un grup încercând să găsească o comunitate.
Am așteptat înghețata asta toată ziua.
A fi turist negru mi-a arătat o lume pe care în mod normal nu aș vedea-o.
Și am aflat că și în cele mai secrete și ascunse colțuri,
este mereu o rază de lumină.