EN ORIGINALSERIE FRA NETFLIX
Jeg er en journalist fra New Zealand som alltid har vært dratt mot rare ting.
Så jeg valgte å undersøke mørk turisme,
et globalt fenomen der folk velger å dra på ferie
til steder som assosieres med død og ødeleggelse.
Denne gangen drar jeg til USA,
der jeg besøker tre mørke turistreisemål.
I New Orleans forkler jeg meg for å finne ekte vampyrer.
Helt ærlig? Jeg ser på dere og tenker at dere er her som mat.
Og jeg oppdager en nasjonal tragedie som nå er en turistattraksjon i Texas.
Hun har beinfliser i håret,
og hjernemasse er spredt over hele bilen.
I Milwaukee blir jeg med en turist
på sporet av seriemorder Jeffrey Dahmer.
Ga du meg et lik og sa: "Du må partere dette
og bli kvitt det", vet jeg ikke hvor man starter.
Jeg er David Farrier, og denne reisen blir snålere enn jeg kunne tenke meg.
AMERIKAS FORENTE STATER
Jeg er i USA, og første stopp er i Midtvesten,
i byen Milwaukee.
Berømt for øl, ost og en seriemorder.
Jeg har alltid vært fascinert av seriemordere,
jo mer brutalt, jo bedre.
Men jeg skal møte noen som er enda mer interessert enn meg.
Hun er en selverklært mørk turist.
Og hun gikk med på å ta meg med på en gyselig omvisning
viet til fløtebyens kannibal: Jeffrey Dahmer.
Politiet i Wisconsin etterforsker
en uhyggelig oppdagelse i Milwaukee.
Flere deler, fra så mange som 15 menneskelik,
inkludert tre hoder, bevarte i et kjøleskap.
Jeg skal hente Natalie. Hun er en Dahmer-fanatiker
og har alltid drømt om å komme hit.
-Hei, Natalie. -Står til?
-Så hyggelig å møte deg. -Likeså.
-Du har aldri vært her? -Nei.
Det er jo latterlig!
Du liker Dahmer, og du har aldri vært her.
Jeg lurte på hvem som ville dukke opp.
-Jeg tenkte du lurte. -Jeg så etter den sorte T-skjorta.
-Du har sort T-skjorte. Helt sortkledd. -Men det er Morrissey. Han er vegan.
Du liker mye sånt. Du er en mørk turist.
Ja. For det meste hjemmefra, for jeg liker å lese.
Når hørte du først om Dahmer-saken?
Når grep den tak i hjernen din?
Jeg var ti år da det skjedde, og...
...jeg registrerte det ikke. Når du er ti år, har du ikke...
...en forståelse av hva kannibalisme er.
Hittil virker Natalie ganske normal.
Men jeg lurer på hva som driver henne.
-Nydelig AirBnb. -Lekkert!
Hva er det ved de blodige aspektene av Dahmer-saken
-som tiltrekker folk? -Det har aldri skjedd noe sånt før,
der det foregikk lobotomier,
forsøk på å gjøre folk til zombier, kannibalisme.
Alt dette i ett. Og var ingen sadist heller. Han viste faktisk...
...litt nåde ved å dope ned og kvele ofrene sine,
om man kan kalle det det, før han skar dem opp.
Han hadde et snev av snillhet. Om man vil eller kan kalle det det.
-Før han boret inn i hjernene deres. -Litt nåde.
For han var her blant innvoller og blod,
og han hakket dem i biter. Han kunne ikke være mer...
-...involvert i gørra. -Han startet med påkjørte dyr
og gikk gradvis over til lobotomier og innvoller.
Natalie vet helt klart mye om Dahmer, men lidenskapen ender ikke der.
Hun samler alt som er rart og har noe hun vil vise meg.
Hvem er dette?
Juan Diego. Han er en søramerikaner.
Får jeg røre? Jeg har aldri rørt en ekte menneskelig...
...skalle før. Jeg føler at Dahmer sikkert
-holdt mange sånne. -Han hadde mange, ja!
Så knuste han dem og ble kvitt dem.
Han sparte noen til alteret han bygde i leiligheten sin.
Ser du noensinne korrelasjoner mellom dere?
Nei! Dette er...
...bare jeg som er snål.
Jeg har nettopp møtt Natalie, og hun viser meg beinsamlinga si alt.
Det forbløffer meg bare at du fikk reise
med den i bagen din. Men det er USA. Sprøere ting har skjedd.
Absolutt.
Jeg lar Natalie pakke hodeskallen sin og drar ned til Shaker's Bar.
Det er knutepunktet for Dahmer-omvisningene.
Satt i stand for folk som meg.
Jeg skal møte Bella og Michelle. De driver Cream City Cannibal Tour.
-Vi kvinner liker slemme gutter. -Ja, seriemordere er...
-Slemme gutter. -Per definisjon.
Jeg liker ånder og død.
-Det er noe... -Liker du død?
-Jeg liker død. -Derav Jeffrey Dahmer.
-Ja. -Som voldte mye død.
Han gjorde det, men han var en perfekt storm...
...av problemer som jeg tror drev ham til å bli den han var.
Så jeg har ganske mye empati
-og sympati for ham. -Det er noe jeg sliter med,
for jeg skjønner empati opp til et visst punkt.
Men samtidig gjorde han...
...helt utilgivelige ting. Så empatien strekker seg kun så langt.
Han nøt ikke å drepe. Han ville bare ha noen der
og ville ikke måtte ta seg av dem. Det tror jeg mange kan skjønne, på et vis. Alle vil ha noen der. Ingen elsker å være ensom.
Jeg skjønner ikke hvorfor så mange kvinner tiltrekkes av Dahmer...
...en homofil seriemorder.
Jeg møtte Natalie igjen. Hun er spent på kveldens omvisning.
Morsomt, entusiasmen din er smittsom.
Det er rart være så entusiastisk. Helt klart... ...vil ingen at noen skal drepes, og det bør ikke glede noen.
Interessant å se hvem som kommer.
De får visst utdrikningslag, som jo er utrolig.
Tjue...
...og fem.
Jeg gir dere armbånd.
Greit! Alle som skal på Cream City Cannibal Tour i kveld,
kan dere møte oss utenfor i bakgata, så vi kan starte omvisningen?
Natalie hadde rett angående utdrikningslagene.
Omvisningen domineres av kvinner i trettiårene.
Kanskje er de i likhet med guidene
hemmelig tiltrukket av Jeffrey Dahmer, den ultimate slemme gutten.
Jeg gleder meg til å endelig tilfredstille nysgjerrigheten
ved å høre blodige detaljer.
Enda en metode han brukte,
var å skape en sexslave som ikke hadde behov,
ikke pratet, ikke gjorde mye, men levde. Så for å oppnå dette,
valgte han å bore tre centimeter inn i skallene deres.
Første helte han kokende vann,
og så prøvde han diverse rengjøringsmidler.
Jeg liker de motbydelige delene, og jeg er ikke alene.
Han er interessant. For han er annerledes enn en stereotypisk...
Jeg tror også kvinner vil fikse alle. Jeg tror ikke...
-Så psykologisk. -Ja. Men det er sant. Jeg mener...
Ja.
Hvordan fikse ham? Hvilken metode ville du brukt?
Litt kosing.
-Litt boring i hjernen. -Nemlig.
Kosing, men ikke for nært.
Omvisningen går til Club 219, der Dahmer fant mange av ofrene sine.
Og ting begynner å bli snåle.
Om det er noen med oss nå, kan du krysse stavene?
Det er et ja.
Kan du separere dem igjen?
Har du lite energi, kan du bruke min energi.
Om vi prater med Jeffrey Dahmer,
kan du krysse stavene?
Har noen spørsmål til Mr. Dahmer?
De har mistet meg, Natalie.
-Har de mistet deg? -Fullstendig. Helt og holdent.
Veldig smaksløst.
-De irriterte meg. -Det var irriterende.
-Er du irritert? -Ja.
Jeg har ikke tålmodighet til sånt tull. Takk.
-Tull, eller pisspreik? -Tull. Et penere ord for pisspreik.
Jeg kan ikke tenke meg hva ofrenes familier ville følt
om de visste at guidene prøvde å påkalle Dahmers ånd.
Ekte drama i dag i en rettssal i Milwaukee.
Seriemorder Jeffrey Dahmer ble dømt til 15 livstidsdommer
uten mulighet for prøveløslatelse.
Natalie og jeg er interesserte i hva som drev Dahmer.
Men ønskekvistene ville ikke gi oss noen svar.
Før jeg forlater Milwaukee, virket det dumt å ikke grave dypere
og få litt skikkelig innsikt.
Dahmer var som en kløe jeg måtte bli kvitt.
Så jeg avtalte et møte med Wendy Patrickus,
advokaten som forsvarte Dahmer.
-Hei, Wendy. -Hei.
-Vi kom for å lære om Dahmer. -Ja.
Interessant å møte deg, for vi har møtt
mange med annenhåndshistorier, men du var der fra starten av.
Jeg tilbrakte masse tid med ham. Jeg så ham hver dag.
Men jeg spurte ham rett ut: "Er det sant at...
...du spiste noen av kroppsdelene?" Og han sa ja.
Jeg spurte ham hvordan han tilberedte dem...
...og han...
Han sa han kjøpte en kjøtthammer på Sears, og han...
...stekte det som man ville gjort med en biff.
Jeg ga ham et ark en dag, og han tegnet
-alteret sitt. -Jeg har sett bildet tusen ganger.
Er det alteret?
Ja, og han signerte og daterte det.
Fy søren!
Så han skulle ha et helt lite...
Ja. Han sparte hele kroppen til de to på enden.
Han hadde en greie for hender. Han sparte på dem og selvsagt penisen.
Så hadde han denne lampen som hadde sfærer
som gikk over toppen av hver hodeskalle han skulle ha,
for å fremheve det.
Så satt han bare der i stolen sin.
SORT PLYSJSTOL
Og det var hans lille alter til seg selv.
Så rart, for det er nesten som en barnetegning,
men den er av noe så utrolig... Dette er som True Detective eller noe.
Nemlig.
-Men verre. -Mye verre.
Det er så nifts å tenke på at Dahmer tegnet og signerte dette.
Så overrasker Wendy oss.
Et opptak av et av hennes intervjuer med Dahmer.
Så dette var hans første...
Der snakket han om sitt første offer i Milwaukee.
Akkurat.
Du sa at motivasjonen bak dette
var at du ville de skulle bli.
Var det også seksuelt opphissende for deg?
Ja, det var det.
Mens du kvalte ham?
Ikke da, men etterpå.
Å høre Dahmers stemme snakke om de gyselige detaljene er skremmende,
og Natalie er visst i transe.
-Du var ikke erigert? -Nei. Bare å vite at han var hos meg...
...at han ennå var der.
Han var kanskje bare et lik, men...
Gjorde du noe seksuelt med liket etter at du kvalte ham?
Skal vi se.
Hva syntes du?
Det var... Wendy er så kul. Det var fantastisk. Hun er...
...kunnskapsrik og seriøs, og...
...hamrer virkelig inn at dette er noe som virkelig skjedde.
Og det å se papirene hun har, tegningen hans av alteret...
Jeg kunne ikke se vekk. Ikke du heller. Når jeg tenker på det.
-Fengslende. -Ja, virkelig.
Denne enkle tegningen.
Som en som aldri har drept noen eller lagd et troférom av hodeskaller,
er det fascinerende å se inn i hodet på en som har gjort det.
Jeg tror det er derfor folk som oss tiltrekkes av sånt.
Det er som å dra på en rar ferie, en virkelighetsflukt,
før man drar tilbake til sitt kjedelige liv,
takknemlig for å være i live og uten råtnende lik i badekaret.
Jeg lurer alltid på hvorfor folk dras mot sånne ekle detaljer?
Man dras mot dem.
Selv om man grøsser ved tanken samtidig.
"Så sykt! Fortell mer!"
-Ja, fortell meg enda en ekkel ting. -Ja.
Man fordømmer det kanskje samtidig, men man vil likevel høre
og se mer om det.
Ja, det er greia. Vi er alle syke, Natalie. Det er det jeg tror.
Vi visste det bare ikke før nå.
Jeg reiser 160 mil sørover til neste mørke turistreisemål:
Dallas i Texas.
X markerer stedet der president Kennedy ble drept i 1963.
Ser man seg omkring, er det åpenbart at hans død
utnyttes for penger. Og det er god forretning.
Andre vindu fra toppen. Se etter den hvite boksen.
-Vi har hatt slagsmål her. -Slagsmål?
Over hva?
Over territorium. Menn er territoriale.
Så vi slåss om territorier.
-Vil du ha betaling for dette? -Ja.
-Ja? Hvor mye...? -Førti dollar.
Jeg har... Jeg kan gi deg...
...tjue. Greit?
Jeg vil skjønne nøyaktig hvordan en grusom død
kan bli til en turistopplevelse.
Så jeg tar de to største JFK-omvisningene i byen.
Jeg lurer på hvem som leder dem og hvordan de forteller historien.
Den første lover å være den mest dyptgående og omfattende.
-Robin. -Hei!
-Jeg er David. -Jeg er Robin.
-Hyggelig å møte deg. -Likeså.
Man overser deg ikke.
-Du skiller deg ut. -Skilte jeg meg ut på noe vis?
Ikke fjeset mitt. Jeg vet du er her...
-...for å se på bilen. -Man kan ikke unngå den!
Jaså? Selv en fra din generasjon? Jeg er imponert, David!
Robin kaller seg en historiker
og har viet 40 år av livet sitt til å undersøke JFK-drapet.
Og han tar alle detaljene på dødelig alvor.
Så om du vil sitte i bilen der presidenten satt.
-Er du klar? -Jeg er klar.
Da kjører vi.
Det kundene mine vil,
er å gjenoppleve president Kennedys kortesjerute.
Vi er på den akkurat nå. Det vi prater om,
er at på den dagen, 22. november 1963,
ble USAs 35. president, John F. Kennedy...
...offentlig og brutalt myrdet.
Det er stedet.
Det var der det skjedde.
Det krysset representerer stedet der presidenten først reagerer på ei kule.
5,9 sekunder senere
skytes hodet hans i stykker akkurat her.
Se på stakittgjerdet.
Det er profesjonelle drapsmenn bak det gjerdet, David. Det er også et geværteam i Dal-Tex-bygget den dagen
som venter på ham.
Robin er overbevist om at flere mennesker konspirerte om å drepe presidenten.
Zapruders kontorer er i den bygningen, 501 Elm Place.
Noe dere forresten må vite om Zapruder-filmen...
Jeg liker Robin,
men jeg føler at jeg sitter fast i en bil med min eksentriske onkel.
Og til å kalle seg historiker
snakker han mye mer konspiratorisk enn jeg ventet.
Men han er ikke i sjette etasje, i et hjørne med et gevær,
men det er noen i det vinduet med ei gevær.
Hvordan husker du all denne informasjonen?
Den tar aldri slutt.
Vet du, jeg nevnte at jeg forleden
hadde et par fra Brisbane i ni timer.
-Jeg holdt ikke kjeft i ni timer. -Var det derfor du begynte med dette?
Fordi familien din gikk lei?
Ja, jeg trengte et nytt publikum.
Robin dropper kortesjen, men det sakker ham ikke.
Ok, hold tritt.
-Du er rask. Vi skynder oss. -Kom igjen!
Om våren i 1964
kom medlemmene av Warrenkommisjonen hit
fordi de ville se på det vinduet. For den som skjøt derfra,
kan ikke se presidenten.
-Det kommer biler. -Det går bra.
Når presidenten... Kom igjen!
Det er farlig å være på sporet av drapsmennene.
Jeg ser at du blir oppspilt av det.
Selv om jeg gjør dette ofte...
...får hendelsene ennå blodet til å koke. Jeg blir litt amper.
Presidenten ble henrettet offentlig og brutalt akkurat her...
...fordi han trakk seg ut av Vietnam.
Robin er en patriot innerst inne,
men han er overbevist om at granskingen konkluderte feil.
Og omvisningen er hans måte å fortelle sannheten på.
Han sier JFK ble drept av en ondsinnet allianse
mellom CIA og mafiaen, som inkluderte flere skyttere.
Nå har Robin holdt på i flere timer,
og jeg uroer meg for at han prøver å overgå ni.
...og den fyker ut av bakhodet hans. Presidentens hode skytes av.
-En tredjedel av hjernen er borte. -Du har et publikum.
I tillegg distraheres han ofte.
Han gjorde sånt som politiske drap og regjeringskupp.
Jeg tror ikke han gjør dette for pengene.
Han vil bare spre sannheten sin til alle som vil høre.
Det er skyttere bak dette gjerdet. Bli med oss.
Robin vil fortsette omvisningen,
men jeg er sent ute til min neste JFK-opplevelse,
så jeg benytter sjansen til å snike meg vekk.
Men vi har et problem.
Jeg havnet i kryssilden av Robins endeløse omvisning.
PIN-koden, takk.
Hundre og fem dollar senere...
...drar jeg til den litt skumlere siden av byen og møter Ricardo,
som er kjent for sine raske omvisninger, sikkert fordi han forteller den offisielle
og mye kortere versjonen av hvem som drepte JFK.
Lurer på hvordan han oppfatter historien.
Det kule ved denne Kennedyen er at vi hadde en grunn til å sette ham her.
Så man kan ta en selfie.
Det er en Lincoln Continental. Vi har cruisere og busser.
Akkurat. Hva gjør Robins bil her?
Vi oppbevarer bilen her, tar vare på den.
Akkurat.
Skjer det noe, må den vaskes.
-Er han ikke en konkurrent? -Nei, absolutt ikke. Han er en god venn.
Hva syns du om omvisningen hans?
Han gjør noe helt annet enn vi gjør.
Vi tar hans sekstimerstur på 15 minutter.
-Så ikke som Robins syvtimers... -Nei, det er en ekspedisjon.
Det kule med bussen er at det er vår nye VR-omvisning.
-VR? -Hva?
-Virtuell virkelighet. -Jepp.
Dere bruker VR? En uvanlig måte å vise noen byen på,
for alt dreier seg om drapet på noen.
Jeg syns det er rart.
Jeg tenker: "Jeg tjener penger på Kennedys drap."
Men jeg forteller også noe historisk.
Ricardo holder historien i live med ny teknologi,
men jeg lurer på om det roter med fakta.
Av og til syns noen det er litt smaksløst,
men det er sjeldent.
Og gjør ikke du det, kommer noen andre og gjør det.
-Ja, sannsynligvis. -Ja.
-Vet ikke om de har VR. -Ingen gjør det.
Nei, ingen gjør det ennå.
Det er fascinerende hvor mange måter han tjener penger på drapet på.
I dag vil han filme en ny VR-scene som involverer Lee Harvey Oswald.
Det var han som ifølge den offisielle utredningen skjøt
og siden flyktet til dette forstadsherberget.
Hvordan går det, snuppa?
Pat vokste opp her og møtte Oswald da hun var 11.
Velkommen til 1963.
-Det ser fantastisk ut her inne. -Takk.
Er det som det var?
Ja, sånn var huset innredet
i 1963 på drapsdagen.
Ingen vet hva som skjedde i dette huset, så Ricardo skal fylle inn hullene.
Han ser seg selv som en Oliver Stone.
Han var alltid rolig, skjønner du?
I dagens scene
må Oswald hente en pistol han senere dreper en politimann med.
-Pat, jeg flytter bildene dine. -Ok.
Vi setter i gang. Ok, vi starter.
Action.
Se deg omkring. Sånn, ja.
Setter pistolen der bak.
Selv med en dyktig regissør
ser Ricardos Oswald ut til å knekke under presset. Vi må gjøre det igjen. Jeg fikk den ikke ned i...
-Vi må prøve igjen. -Ja.
-Greit. -Nære på.
Ikke glem...
Om Kyle var den ekte Lee Harvey Oswald,
drepte han Kennedy for 45 minutter siden.
Så hva føler han? Hva gjør han?
-Stressa. -Nemlig.
-Han er fjern. -Du fanget det.
-Hva syntes du? -Å ha ryggen til kamera
og putte pistolen vekk
så alle kunne se at han gjorde det,
var nok et bra trekk.
-Man må finne på ting. -Ja.
Ja, kreativ lisens.
Jeg føler at Ricardos kreative syn på historien
kanskje klusser med faktaene. Lurer på hva Robin ville tenkt.
Så jeg skal møte ham på hans andre jobb.
Når han ikke prater om døde presidenter, tar han seg av vanlige døde folk.
Hva har vi her? Vi har furu, eik og lønn.
Vi har mahogni.
Vi har kirsebær. Vi har forskjellige tresorter.
Robin kan ikke styre seg. Det føles straks som enda en omvisning.
...lagd av tre.
Så vi ender opp i dette rommet.
Jeg føler at du er en ekspert på hva du enn prater om.
Historien om hva som helst: golf,
baseball, fotball, sportene vi spiller i USA.
Golfhistorie er svært viktig for meg.
Vi vet jo at golf kom fra Skottland.
Så du er i gang igjen. -Hva? -Med et tema.
Du velger et tema og dykker veldig dypt ned i det.
-Det er bemerkelsesverdig. -Hva kan jeg si?
Har du vært sånn siden du var barn?
Ja, og jeg er uhelbredelig.
Enkelte i familien har prøvd å helbrede meg.
Du bruker en god teknikk, hører jeg,
der du sier navnet til personen du prater med i setningen.
Man føler seg ønsket. Har du alltid gjort det?
-Jeg lærte det av pappa. -Det er et pappaknep.
Det søteste noen hører, er deres eget navn.
Det funker virkelig.
Av og til liker jeg faktisk å være stille.
-Du tror meg nok ikke. -Nei.
Men kanskje jeg overbeviser deg senere. Men uansett...
Skal vi møte kona di?
Det ville vært fantastisk.
Det er...
Robin er stolt av at huset er utformet etter Det hvite hus.
Og jeg lurte på hvem som var Jackie til hans JFK?
Hvem ville bodd med denne vandrende Wikipedia-siden?
Hva syns du om hans
øye for detaljer og historiefortelling, og...
Det gjør meg gal.
-Jaså? -Ja.
-Du ville hun skulle si det. -Si det grunnleggende, så går vi videre.
Men han liker å prate om hver minste detalj.
-Vil dere se flere rom? -Ja, vi tar en titt.
Dette var min sjanse til å se hva Robin syns om Ricardo.
Ricardo og jeg har veldig lite til felles...
...inkludert Kennedy-drapet,
for han vet ingenting om Kennedy-drapet, og jeg har sagt det til ham.
For bryskt for publikum?
-De klarer seg. -Men...
...det fins et marked for Ricardo. Han er en god forretningsmann.
Han vet å underholde folk.
Med Ricardo dreier det seg mer om underholdning.
Vi har en ugudelig allianse.
Jeg har aldri møtt Ricardo,
men jeg tror forskjellen mellom Ricardo og Robin er
at Robin er historiker, og Ricardo er en turistfelle.
-Er dere klare? -Klare!
Jeg hører ikke de bakerste!
Er dere klare?
Vi setter i gang! Bubanowskis!
Damer og herrer, se til høyre.
Mrs. Kennedy blir med oss på omvisningen.
Akkurat som VR-opplevelsen hans er Ricardos nattomvisninger bisarre.
De kjører samme vei som JFK-kortesjen i en konvoi av golfbiler med Texas-tema,
med lydsystemer i hver bil.
Ricardo legger til verdi.
-Får jeg høre et "amen"? -Amen!
Sånn, ja. Mrs. Jackie, kom ut.
Han betaler en skuespiller for å spille Kennedys kone.
Og i denne byen,
om det er smakløst eller ei, er hun en fotomagnet.
Jackie har vært deprimert i kveld, men...
-...hun smiler for bildene. -Jackie har nettopp mistet mannen sin.
-Så hun spiller rollen. -Tuller du? Hun må.
Når hatten er på, skal hun ikke smile engang.
-Akkurat. -Det står i kontrakten.
Idet vi nærmer oss Dealey Plaza,
demper Ricardo musikken og øker dramaet.
Damer og herrer, den 22. november 1963
var det veien som går bak oss
president Kennedy kjørte på den dagen.
Men noen står i sjette etasje av den bygningen.
-Den mannen het Lee Harvey Oswald. -Hvor viktig er sannheten for deg?
Jeg prøver heller å underholde.
Enkelte vil...
Er du ny i byen, vil du hygge deg.
Sånn er vi. Skjønner du? Vi vet å ha det gøy,
og jeg overdriver enkelte deler...
...men vi holder oss til historien.
Lee Harvey Oswald står i sjette etasje av Texas School Book Depository
og sikter våpenet sitt nedover. Det første skuddet går av her.
Det bommer på presidenten, men det andre treffer ham der X-en er.
Og Mrs. Kennedy dekkes automatisk av blod.
Hun har beinfliser i håret,
og hjernemasse er spredt over hele bilen.
Hun så nettopp sin manns hode eksplodere ved siden av seg.
Litt av en avslutning på omvisningen, og partystemningen er ødelagt,
men det var minneverdig.
Og kanskje må folk sjokkeres av og til,
så de ikke glemmer fortida.
Og hun rører seg ikke fordi hun er redd for at mer av hjernen hans vil falle ut.
Med mørk turisme er ingenting tabu.
Da er JFK-omvisningen deres over.
Og folk elsker det.
Åtte hundre kilometer østover, dypt i sørstatene,
er mitt siste stopp i New Orleans, "the Big Easy".
De fleste kommer hit for jazzen, eller for å danse på Bourbon Street.
Men man finner også vampyromvisninger på alle hjørner.
Mye av det er bare teatralsk,
men jeg har hørt at ekte vampyrer bor her og trenger menneskeblod for å leve.
Jeg forkler meg som en mørk turist
for å finne de levende døde og se dem ernære seg.
Jeg møter en som heter Maven, som lever av å lage hoggtenner.
Et yrke så sjeldent at han fant opp sin egen tittel.
Jeg så et syn av
silhuetten til en grovsmed
som hamret i vei på noe. Det bare kom til meg.
Jeg sa: "Grovsmed, grovsmed." Så sa jeg: "Hoggtannsmed."
-Og nå er du her, hoggtannsmed på heltid. -Det stemmer.
-Hvorfor vil du ha hoggtenner? -Jeg elsker dem og syns det er sexy.
-Alle elsker vampyrer. -Ja.
-Er du vampyr, Maven? -Jeg vet ikke hva du prater om.
For du har en viss stil på gang.
Ville et rovdyr fortalt byttet sitt hva det er?
Det er et rimelig svar. Men ser du deg selv som en vampyr?
Jeg fikk mine første hoggtenner...
...da jeg var 21.
Og opplevelsen endret livet mitt. Jeg begynte å føle nye ting og ville utforske dem.
Jeg tror ikke det fins en rett eller gal måte å være vampyr på.
Det er personlig for den enkelte.
Så det er et miljø. Det er som å være goter
-eller indie? -Nei, ikke som gotere.
Ett nærbilde til.
Litt... Sånn, ja.
Elsker det. Takk.
-Bare hyggelig. -Jeg elsker dem.
Det koster $ 150, og er dermed dyrere enn å fjerne hjulklampen.
Men om det hjelper meg å passe inn i denne rare, nye verdenen,
er jeg villig til å prøve.
-Klar for den store avsløringen? -Ja, jeg vil se dem.
Ok, ta en titt.
De er flotte.
Nå som Maven stoler på meg,
sier han et jeg bør møte et par som nylig hadde et stort vampyrbryllup.
Det jeg er spent på, er at de hevder å drikke menneskeblod.
Jeg lover å dele hele meg med deg i dette livet...
...og alle liv etter dette.
Logan og Daley møter meg og tar med seg "donoren" sin.
Jeg er ekstatisk.
Jeg får snart se halsbiting og rasende suging.
Får jeg være ærlig?
Jeg ser på dere og tenker at dere er her som mat.
Nei, det er bare jeg.
-Det er sant. -Var det...
Var det sånn dette forholdet oppsto?
Dere føles veldig seksuelt ladde.
-Takk! -Hele tida.
Selv brystene dine er alltid her ute.
-De er flotte. -Jeg kan ikke...
-Hun kan stort sett ikke styre dem. -Er det som fôring og sex samtidig?
Jeg ernærer meg på sexen. Det er det jeg får mest ut av.
Er hele denne situasjonen et slags trekantforhold?
-Av og til. -Så det er ett stort...
-Av og til. -På en måte... Ok.
Jeg føler at jeg vil se prosessen.
Sømmer det seg?
Er det greit for dem, er det greit for meg.
Jeg tar en liten en her...
...og en rett ved siden av, så det åpnes opp, på en måte.
Jeg liker at det drypper litt.
Visuell stimulans, mental stimulans.
Alltid veldig varsomt.
Jeg skjønner ikke helt hva som skjer.
Dette føles mer som sex enn overlevelse. Og det var ikke blodbadet jeg forventet.
Tusen takk, kjære.
Jeg er takknemlig for at de slapp meg inn i sin verden,
men er ikke overbevist om at de lever av blod,
som er min definisjon av en vampyr.
Jeg har et siste håp, og det er langt unna alle turiststier.
Jeg ble fortalt om et hus ute i forstedene
som huser en gjeng autentiske vampyrer.
Der får jeg se et vampyrritual
der noen drikker blod for å overleve.
-Laurie, står til? -Hei, hyggelig å møte deg.
Selv om de lever evig, feirer visst vampyrer bursdager.
Ja, vi har en bursdagsfest i kveld.
Hittil virker alt ganske alminnelig.
Lurer på om alle kom for å få blod eller bare et kakestykke.
-Det er folk der inne. -Overalt.
-Det er enda et bad der òg. -Jeg er David.
-Hei, David. -Dette er David.
-Donovan. -Donovan.
-Zar. -Hyggelig å møte deg.
Likeså!
Jeg forstår det slik at dere alle er vampyrer? -Alle vi kjenner, ja. -Utrolig. Unntatt meg og teamet.
Det vet vi ikke.
Jeg vet faktisk ikke. Kanskje jeg bare ikke vet det.
Du vet ikke.
Vi tok vampyromvisningen da vi kom
og møtte noen vampyrer,
og det virket som om alle bare lot som, mens du virker mer...
...som en ekte... Det virker ikke som du later som.
Dette er hjemmet mitt. Dette er livet mitt. Dette er ikke...
Dette er ikke et show. Dette er familien vår.
De godtas kanskje ikke av sin biologiske familie.
Folk kaller det en valgt familie. Det er så søtt!
Vil du si dette er en typisk vampyrbursdag?
Vi liker alle unnskyldninger for å spise. Alle høytider der vi samles!
Det er overraskende stressfritt å henge med vampyrer.
Men jeg vil fortsatt se noen drikke blod.
Zar begynner å messe og spytte alkohol i døråpningen for å skremme onde ånder.
Dette er New Orleans' voodoo.
Jeg vet ikke om dette er en del av vampyrkulturen,
men han insisterer på å gjøre det før han spiser.
Det mange ikke forstår, er...
...at ondskap er uforskammet.
Den sniker seg ikke gjennom rørene.
Den kryper ikke gjennom vinduet.
Det går rett gjennom døra di.
Zar har valgt sin donor for kvelden.
Romkameraten Donovan.
Jeg er spent på tanken...
...men nervøs på Donovans vegne. Det er visst hans første gang.
Han er en jomfrudonor.
Hvorfor gjør du dette?
Jeg stoler på ham. Var jeg i samme posisjon,
ville han gjort det samme.
-Du kan ta den av deg. -Og dere...
Dere er homofile, men ikke sammen. Dette er...
-Nei, han er hetero. -Du er hetero.
Så du er homofil. Så fôringen er helt separert
-fra seksualitet eller sex. -Ja.
Kommer han til meg hetero, drar han hetero herfra.
Jeg kan ikke unngå å føle at vampyrgreiene alltid har et seksuelt element.
Kanskje jeg har sett for mye Twilight.
Hvor ofte må du gjøre dette?
Når jeg er veldig sulten, om jeg er veldig spirituelt aktiv...
...180 milliliter.
Det er ganske mye.
Eller ikke? Er det bare meg? Jeg må ikke ha blod, så det høres mye ut.
Det er en tre fjerdedels kopp med blod, for de av dere som ikke baker.
Hva skjer om du ikke gjør dette?
Håret mitt blir matt og livløst, øynene mine blir glassaktige,
jeg får problemer med å konsentrere meg.
Dette er antiseptisk rens.
Jeg ante ikke at vampyrer var så besatte av hygiene.
Få det til å blø.
Ser du hvordan det begynner å...?
Blø igjen? Og hvordan...
-...føles det, eller smaker? -Ærlig talt...
...når blodet treffer tunga, føler jeg...
...sprakende energi.
Så jeg er ikke...
Den letteste måten å forklare det på...
Det er som om jeg endelig blir vekket til live.
Én gang til.
Det er ganske rart, ikke sant?
-Hva? -Jeg mener dette.
Vi er på et lite bad.
Du får energien din fra...
...noen andres blod.
For å sitere...
...Anjelica Houston i...
...Familien Addams:
"Det som er vanlig for edderkoppen, er kaos for fluen."
Jeg har fått graviditetsvitaminer.
Jeg har fått B-vitaminsprøyter i rumpa. Jeg har fått...
...beskjed om å ikke spise dette, men spise dette,
drikke dette, og ingenting fungerte.
Men blodet fungerer?
Blodet hjelper meg fordi jeg er vampyr.
Gratulerer, kjære MK
Gratulerer med da'n
Dette er definitivt på topp ti-lista mi over bursdagsfester jeg har vært på.
Jeg har endelig møtt ekte vampyrer som både drikker blod og spiser iskake.
Jeg var engstelig da jeg så en voksen mann slikke i seg Donovans blod, men jeg har kommet frem til at vampyrisme har veldig lite med blod å gjøre,
og dreier seg mer om at en gjeng outsidere finner et fellesskap.
Jeg har ventet på denne isen i hele dag.
Å være en mørk turist har gitt meg adgang til en verden jeg normalt ikke ville sett.
Og jeg har oppdaget at det selv i de mest hemmelige hjørner
alltid finnes et lysglimt.