EN ORIGINALSERIE FRA NETFLIX
Jeg er en journalist fra New Zealand.
Og jeg har alltid vært dratt mot livets rare sider.
Så jeg valgte å undersøke mørk turisme:
Et globalt fenomen der folk unngår det vanlige.
I stedet drar de på ferie i krigssoner...
...katastrofeområder og andre usedvanlige reisemål.
Jeg er interessert i det sprø, makabre og morbide.
Så jeg reiser rundt i jakten på de ultimate mørke turistopplevelsene.
Min første reise fører meg til Sør-Amerika.
-Ut, demon! -I Mexico by møter jeg de besatte.
Det er veldig høylytt, hva?
Jeg drar til Colombia for å komme nærmest mulig Pablo Escobar...
-...og forhører leiemorderen hans. -Har du vært hos psykolog?
Eller vært i terapi?
Og jeg tar en turen over grensa til USA.
-På det vanskelige viset. -Svar, jævel!
Jeg er David Farrier, og denne reisen inneholder over 80 % død.
SØR-AMERIKA
Jeg stopper først i Colombia
og besøker byen Medellin,
beryktet for narkobaronen Pablo Escobar...
...og hans kokainimperium.
Jeg er på en narkofantasiomvisning og kjøres rundt av en Pablo-imitator,
som utfører en lyssky handel på en diger walkietalkie.
Om ham ikke forstår meg tydelig,
dreper jeg mora hans,
faren hans
og bestemora hans.
Og er bestemora død alt, graver jeg henne opp og dreper henne igjen!
Dette er definitivt en av de særeste taxiturene jeg har tatt.
Jeg dreper hunden hans. Har han ikke hund, kjøper jeg en til ham,
og når han har blitt glad i den, dreper jeg hunden også.
Narkoturisme er en av de nyeste mørke turismetrendene.
Jeg kom for å utforske industrien som steg fra Pablos aske
og prate med dem som tjener på hans mørke fortid.
Pablos lyssky dobbeltgjenger slapp meg av
i nabolaget som er oppkalt etter ham.
Barrio Pablo Escobar klynger seg til en ås
som holdes sammen av en provisorisk labyrint av trapper.
Malte altere hedrer kokainkongen overalt.
Rart at han anses å være en lokal kjendis
når man tanker på kaoset han forårsaket.
Pablo Escobar startet med kokainhandelen på 70-tallet,
og innen 80-tallet hadde han gjort Colombia til verdens drapshovedstad
ved å slakte tusenvis av mennesker som sto i veien for ham.
Pablo møtte selv en voldelig slutt: Han ble skutt på et tak i Medellin i 1993.
Før jeg starter mitt narkoturismeeventyr, vil jeg finne ut
hvorfor folk i Barrio Pablo Escobar hyller ham.
Drep ham!
Som et av de fattigste og mest kriminelle nabolagene
har de lokale et vilt rykte,
og de har mange meninger om Pablo.
Hva syns folk om Pablo Escobar i dette området?
Han er områdets grunnlegger. Han bygde de fleste av husene.
Jeg kommer fra ett av dem. Han ga et hus til mora mi og bestemora mi.
Vi pleide å bo i ei rønne.
Hvorfor skulle jeg ikke elske ham?
Pablo Escobar er nabolagets Robin Hood,
men hva med de andre i Medellin?
De som så ham som en skurk?
Mens han hersket,
drepte han over 1 000 politifolk, og jeg møter Carlos,
som var på frontlinja da.
Jeg vil vite hvordan han overlevde den tida.
Det var meg som politi.
Så du var tjue år.
-I tjueårene. -Så dette var andre betjenter.
-Hvor mange av dem lever ennå? -Sammen med offiserene, kanskje fem.
-Overlevde fem av dem? -Fem av dem lever.
-Fra de dagene, ja. -Hvorfor lever du?
Mange var korrupte og jobbet for Medellin-kartellet.
Men det er noe annet når de sier: "Plata o plomo."
"Penger eller ei kule."
Altså... lar du deg ikke bestikke, dreper de deg.
Så du ble korrupt?
Jeg ble korrupt. Jeg tjente gode penger.
-Jeg møtte aldri Escobar. -Men han betalte deg.
-Jeg tok penga fordi jeg ville leve. -Derfor er du nok i live.
Carlos tok bestikkelser fra Pablo, og jeg klandrer ham ikke.
Ironisk nok tjener han ennå penger takket være Pablo.
Jeg må være ærlig. Jeg gir Pablo-omvisninger.
Gir du Pablo-omvisninger?
Ja, Pablo Escobar-omvisninger.
Alle her tjener mer penger
nå som Pablo Escobar er død.
Se på deg, Pablo Escobar. Jeg vant.
Nå er du knokler under jorda.
Jeg må si noe, Pablo.
Tusen takk. For akkurat nå tjener jeg penger på navnet ditt.
Pablo ville vært stolt av at de lokale tjener på arven hans.
Han likte å tjene penger og var veldig flink til det.
Han gikk fra å være en tyv i barrioene til å bli milliardær i takleilighetene.
Jeg drar til de rike forstedene,
for jeg har hørt om en leilighet Pablo bodde i
som er til salgs.
Det er en perfekt mulighet til å få et glimt av Pablos søte liv.
Leilighetseieren Claudia
var Pablos svigerinne,
gift med broren Roberto. På den tida var hun ei skjønnhetsdronning.
Du ser flott ut.
-Takk. -Du er ennå flott.
-Du har ikke endret deg mye. -Takk.
-Som er sært, men kult. -Takk.
Hun har kanskje ikke endret seg,
men livet i leiligheten har.
Claudia er nå skilt fra Roberto.
Nå er hun alene med hundene sine.
-Trenger vi munnkurvene? -Ja.
Fordi de er veldig sjalu.
Akkurat.
Vanessa, vi trenger enda et kjede.
Så de kan bite litt?
Kanskje.
Går det bra der inne?
-Vent. -Ok.
Ok! Hei.
Hei.
Å, dere er store!
Nei.
De er store gutter.
Hei, gutter.
-De er nydelige. -Ned.
Ned.
Sitt!
Går det bra om... Et lite klapp på hodet? Hei.
Nei! Bli.
Bli.
Nei, Aaron.
Så du har bare disse to?
-Nei, jeg har sju. -Hyggelig å møte dere.
Var man en gang gift med en Escobar, trenger man vel mye beskyttelse.
Her traff raketten.
-Det var her de prøvde... -Ja.
-...å sprenge leiligheten. -Ja.
De prøvde å drepe Pablo i narkokrigen.
Ja, det er så rart å tenke på hvor sprøtt alt var her.
Det var som å være i en film,
og alt endret seg plutselig.
Pablo er borte, men arven hans overlever.
-David, her inne. -Hei. Å, det er mer.
Hadde han hemmelige rom?
-Ja. -Eller skjulesteder?
Å, så vi løfter den opp.
Jøss, se på det. Skjuler du ingenting der selv?
-Nei! -Har du det bare tomt?
Du forteller ikke om de du har ting i.
Badet! Jeg vil at du ser badet!
Dette var Pablos bad også?
-Ja. -Badet har ikke endret seg.
Det er en nittitallstidskapsel.
Stål og marmor.
Hele rommet ble bygd sånn, selv skapet!
Gulvet, taket, døra.
Hele rommet var sånn.
Noen beryktede ting skjedde her, vet du.
Jeg vil flytte til et hus. Jeg vil ikke beholde den.
Så jeg selger den!
Jeg håper noen kjøper den!
Jeg vil ha $ 750 000 for den.
Høres rimelig ut.
Litt over hva jeg har råd til, men likevel.
Jeg ønsket Claudia hell med narkoeiendomsplanene
og dro til enda en av Pablos eiendommer,
det mest populære narkoturiststedet i byen.
Høyt på en Medellin-ås, med en fantastisk utsikt,
bygde Pablo Escobar sitt eget femstjerners fengsel:
La Catedral.
Heller enn å utleveres til USA
inngikk Pablo en avtale med myndighetene
og flyttet inn i fengselet for en femårig dom.
Som leiligheten var den innredet i nyeste nittitallsstil,
og han delte av og til luksuscella med ei skjønnhetsdronning
og sine nærmeste håndlangere.
Popeye var Pablo Escobars mest betrodde drapsmann
og drepte over 250 personer for sjefen sin. Selv sin egen kjæreste.
Han sonet i 22 år og er nå ei populær YouTube-stjerne.
Jeg møter ham i det nedgrodde fengselet idet han filmer sin nyeste video.
Jeg har den ultimate narkoguiden.
Min Instagram-, YouTube-, Facebook- og Twitter-familie!
Jeg ønsker dere velkomne!
I dag skal vi prate om La Catedral.
Der sonet jeg med Pablo Emilio Escobar Gaviria
og hans beste soldater i tretten og en halv måned.
Popeye sier han har betalt gjelda si til samfunnet og er reformert.
Du har sonet din tid,
men angrer du på det du gjorde og de du drepte?
Jeg angrer fullstendig på alt.
Jeg har grått hår nå.
Jeg har lært at om man er nær folk som er gode mot en,
er det ikke verdt det å drepe folk. Folk beundrer meg ikke for drapene.
De beundrer meg fordi jeg endret livet mitt. Jeg sonet.
Jeg vil bare tilbake til samfunnet.
Folk støtter meg på gata.
Kan jeg ikke gå på gata og tjene til livets opphold,
-tar jeg en pistol og tar det fra noen. -Nemlig. Jeg... Ikke grip pistolen.
La det alternativet ligge. Du har vært der og gjort det.
La pistolen... La pistolen ligge i fortida.
På vei opp til det gamle fengselet merker jeg anger for hundrevis av drap.
Men han er besatt av dem som ikke tror han har endret seg.
Hvorfor plage meg, en drapsmann, en som kan skyte deg i hodet?
Jeg prøver å gjøre det rette, så hvorfor plage meg?
Jeg er ikke redd for døden eller konfronterende makker. Makk, insekt, kakkerlakk, mortadella, gonoré,
rasshøl, soper, trippeldrittsekk! Jeg kan alle fornærmelsene!
Han har et fargerikt ordforråd,
og all banningen tiltrakk et publikum.
Et par narkoturister fra New York hadde kommet
for å se på Pablos fengsel.
De forventet ikke å møte Popeye og er lamslåtte.
Han er verdensberømt.
Hva syns dere om hele historien?
Det de gjorde var fryktelig, men...
...enkelte elsker ham, andre hater ham.
Hvor står dere?
-Godt spørsmål. -Det er det.
Jeg vil bare vite historien. Det er egentlig alt.
Det er sprøtt. Det er som en drøm.
Dette er Popey.
Jeg tror nok de elsket ham.
Så sært.
Som er rart, egentlig. Å heltedyrke en mann
som har gjort så mye avskyelig.
Han drepte kjæresten sin.
Min private omvisning fortsetter gjennom fengselsområdet,
og Popeyes øyne lyser opp når vi kommer til ruinene av et soverom.
Her overnattet skjønnhetsdronningene.
Praktfulle kvinner, Colombias og verdens vakreste kvinner.
Her tente vi peisen, og så hentet jeg alkohol til Pablo.
Men han drakk bare et halvt glass Heineken og røyka en halv marihuanasigarett.
-Så gikk han etter ei ung dame. -Det er som Playboy-huset.
Festene dreide seg ikke om å bli rusa på sprit eller kokain.
Bare litt marihuana...
...og beinhard sex.
Det skjønner jeg hva betyr.
En kriger som Pablo Escobar spiser med mennene sine,
kjemper med dem og har orgier med dem.
Det er et følsomt spørsmål, men jeg må vite det.
Så dere gjorde det samtidig?
Vi var som en buffé av pikker overalt.
Som vi sier her, var vi dekket i mer fitte enn dagen man fødes.
Popey var i slaget. Sjarmerende til og med.
Og mens vi fortsetter,
må jeg minne meg selv på
at jeg er sammen med Pablo Escobars iskalde leiemorder.
Popeye, du drepte folk på dette anlegget, ikke sant?
Ja. Jeg skar dem opp i små biter.
Så brente vi dem.
Jeg tuller!
-Nei, jeg vil ikke tulle om dette. -Vil han at jeg skal drepe kona hans?
Det er problemet. Du er lett å like, men du prater om å kutte opp lik.
Det er ikke morsomt.
Du drepte kjæresten din.
Det er helt på trynet.
-Hei sann. -Rolig, det går bra!
Popeyes omvisning tar en omvei når han trekker et våpen.
Er dette samme type pistol du ville brukt
for å drepe folk?
Alle kan kjøpe en, men man må ha en som kan bruke den.
Nå vil han vise frem skuespillferdighetene sine
i en actionscene han har skrevet. Popey spiller en versjon av seg selv,
en eks-forbryter som konfronterer en ung gangster.
Se hva jeg fant her!
Denne tingen med et par øyne!
-Hva skjer, soper? -Hva skjer, gamling?
Hva gjør du på fjellet mitt, soper?
Vet du hva pistoler er til?
For å gjøre menn jevnbyrdige!
Det var en nifst overbevisende opptreden. Jeg kunne se at han hadde gjort dette før.
Det var...
Det var bra.
Tror jeg.
Akkurat som i virkeligheten.
Leiemorderen!
Popeye nyter visst å spille sitt gamle, onde jeg.
Det er sært at alle er så blaserte angående alt dette...
...og behandler det som en stor spøk.
Og folk elsker det, ikke sant? Gode seertall?
Folk vil møte deg og prate med deg.
Jeg prater med deg.
Jeg sliter med å takle Popeyes nye rolle:
Leiemorderen som gjør sin forstyrrende fortid til underholdning.
Og en viss ting plager meg spesielt.
Det jeg ikke forstår... Jeg forstår...
...at du beundret Pablo og alt han betød for deg,
men han tvang deg til å drepe kjæresten din.
Det er der jeg ville sagt:
"Nei, ikke pokker."
Hun svek Pablo Escobar ved å prøve å angi ham til DEA.
Pablo Escobar oppdaget det og beordret meg å drepe henne.
Hun gikk imot min gud, Pablo, og hun brukte meg.
Så jeg måtte henrette henne. Se på denne vakre byen.
Det er vakker by oppå en kirkegård av hundre tusenvis av ofre.
Og dette er den eneste veien ut av fattigdommen.
Du vil aldri forstå, for vi er fra forskjellige verdener.
Jeg er et produkt av vold, blod og fengsel.
-Dette holder makta. Våpenet mitt. -Jeg ikke unngå å tenke
at det å være Pablos leiemorder må ha skadet Popeye.
Har du vært hos psykolog eller noe?
Pratet om det? Vært i terapi? Jeg drar til en psykolog av og til.
Så jeg kan kanskje gi deg nummeret.
Jeg prater til denne sorte skjønnheten. Hun er rådgiveren min.
Vi har forskjellig tilnærming.
Vi har veldig forskjellig tilnærming.
Jeg gir deg nummeret til min psykolog!
Jeg vil ikke ha nummeret.
Vil ikke ha nummeret.
Jeg vil ikke like deg, men jeg gjør det. Jeg ble advart om det.
Ja, du er en mann som er lett å like,
som har gjort fæle ting.
Det er forvirrende å bli sjarmert av en brutal leiemorder.
Jeg er ikke overbevist om at Popeye er reformert.
Han kommer ikke unna å leve i skyggen av en død narkobaron,
som de fleste jeg har møtt her.
Jeg har oppdaget at Pablo Escobars arv ennå er svært levende
her i Medellin.
Fra barriogutta og skjønnhetsdronningene som bor i husene hans
til narkoturismen som ennå tjener penger på navnet hans.
Jeg drar til Mexico
og lander i den vestre halvkules største metropol:
Mexico by.
Jeg ankom på De dødes dag...
...når millioner mexicanere drar til kirkegårdene
for å være med sjelene til sine kjære avdøde.
De er en perfekt gjeng å omgås om man er en mørk turist.
Men jeg skal grave dypere enn skumle masker og ansiktsmaling.
Jeg har hørt om en ny mørk besettelse i Mexico.
En kult kalt "Santa Muerte" som tilber dødens helgen.
Jeg vil vite hva slags folk det er som ber
til et skremmende skjelett i ei kappe,
og hvorfor de gjør det.
Santa Muerte-religionen øker i popularitet
i tusenvis av hagealtere,
men er bannlyst av vanlige kirker.
Så før jeg starter min religiøse reise,
ville jeg ha litt råd fra en prest.
Neste morgen drar jeg til ei kirke
der presten utfører en eksorsisme.
Han var midt i det med en gjeng onde ånder.
Hva foregår her?
Hun kom med mora si, men jeg så en ånd i henne.
Jeg har aldri sett en eksorsisme.
Lurer på om de får naboklager.
Veldig høylytt, hva?
Dette er vel stedet å dra til
-for en som trenger eksorsisme. -Ja.
Lurer på hvor mange som har spydd i den bøtta.
Eksorsisten er streng
hva gjelder dem som tilber Santa Muerte.
Santa Muerte er helt og holdent satanisk.
Gjengene i Mexico,
dopsmuglere, tyver, voldtektsmenn, de verste,
tilber alle Santa Muerte.
Det verste er menneskeofringen.
Sa du menneskeofring?
Men jeg fikk ikke noe svar.
Han ble distrahert av en dame med en mistenkelig tatovering
og gikk inn i full forhørsmodus.
Er du en tilhenger av Santa Muerte?
Får vi se denne?
Dette er en en Santa Muerte-tatovering.
Er dette en Santa Muerte-tatovering?
Ja, det er en Santa Muerte-tatovering.
Hun tok med seg sin vanskeligstilte sønn, en Santa Muerte-tilhenger,
men han stakk av da han så kirka.
Før hun visste hva som skjedde, ble hun omringet av hellige krigere,
fast bestemte på å drive ut demonen de mistenkte var inni henne.
Det blir skumlere,
og jeg uroer meg for at de vil drive ut mageinnholdet hennes.
Ut!
Gå! I Jehovas navn beordrer jeg deg ut!
Men demonen rikker seg ikke
selv om de prøver alle knep i den hellige boka.
Det ser ut som eksorsisten skal gi seg,
men plutselig blir eksorsismen mye mer fysisk.
Hun er på bakken. De ender alltid opp på bakken.
I Den hellige ånds navn driver jeg deg ut!
Gud, dette er fryktelig.
Hun ser ut til å oppleve virkelig smerte.
Men jeg lurer på hvor mye av den forårsakes av den beinharde helbredelsen.
Hun sier den ikke drar om du ikke sleper den ut.
Men det gjorde visst susen, og demonen løslates endelig.
Ut!
Jeg aner ikke hva jeg skal tenke.
Jeg så ingen demoner komme ut.
Jeg er bare lettet over at de to timene er over.
Fri for alle ondskapens herskere.
Til tross for advarslene
overtaler ikke eksorsisten meg om å gi opp reisen
inn i Santa Muertes verden.
Så han tilbød seg å i det minste gi meg en beskyttende velsignelse.
Etter det jeg nettopp så, trenger jeg den kanskje.
Amen.
Men jeg er bestemt på å fortsette.
Jeg vil vite mer om Santa Muerte og tilhengerne hennes,
og jeg fant den gatesmarte guiden Christian
som kjører meg til dem. Han har kontakter i deres verden.
Vi er på vei til den beryktede Santa Muerte-høyborgen i Tepito.
Noen kommer til å dø i kveld.
Det henger i lufta, som om djevelen er løs i kveld.
Tepito er nabolaget til de utstøtte, tyvene,
-de fattige og de glemte. -Bare i nabolaget.
Her i underverdenen er Santa Muerte deres hellige maskot.
Vi ankommer sammen med knelende Santa Muerte-pilegrimer
som kravler for å gjøre opp for syndene sine.
De beveger seg smertefullt mot et offentlig alter
som først dukket opp i 2001,
da en lokal kvinne, Dona Queta,
valgte å bringe sin Santa Muerte-statuett ut
og ned på fortauet.
Det er dagen etter De dødes dag.
Men i Tepito fortsetter festlighetene.
Men de feirer på en veldig annerledes måte.
Én gang i året hyller de dødens dronning,
og her har hun en som hausser opp stemingen.
Helgenen, helgenen! Hurra! Hurra!
Du kan føle det. Helgenen er her.
Jeg er David. Hyggelig å møte deg.
Hele livet har jeg hatt problemer. Jeg ble ille påkjørt, men hun redda meg.
-Han sier han ble påkjørt. -Å, du ble påkjørt.
Santísima Muerte sier:
I Faderens, Sønnens og Den hellige ånds navn...
Et gjennomgående tema for tilhengerne er at de har levd vanskelige liv,
og nå takker de Santa Muerte for at de ennå lever.
Jeg føler jeg bør bli med
og ofre noe ved hennes berømte alter. Christian sier alkohol er en populær gave.
Hun liker sterke saker, og hun tillater seg litt gress.
Vi har stearinlyset, alkoholen, vi har marihuanaen.
Marihuanaen er det beste.
Takk. Skli, bang.
Det var ikke planlagt, men...
-Sånt skjer. -Jeg sa det til deg.
I Faderens, Sønnens og Den hellige ånds navn.
Amen.
Jeg har drukket mescal med bensinsmak og ofret gress til Santa Muerte.
Nå må jeg møte dama bak alteret.
Dama som startet det hele.
Dona Queta.
Christian og jeg tar med en statuett for å be henne velsigne den.
Dona Queta, jeg er David.
Hun var ikke som forventet.
Jeg tok denne med også.
Så jeg tenkte kanskje du kunne velsigne henne eller...
Du skal holde den.
-Hun sier du skal holde den. -Ok.
-Men du må gi den masse kjærlighet. -Sånn, ja.
Hun tar frem en duftende hellig luftrenser
og begynner å velsigne statuetten.
Min pene lille jente.
Er dette duften av himmelen...
...eller helvete?
Det er rart for meg å holde denne, for...
...der jeg er fra, feirer vi ikke døden sånn.
For meg er dette ganske skummelt.
Vi er har det bra med døden, men Gud kommer først for alle.
Hun er god og ikke ond, sier du.
Hun sier det ikke er noe ille.
Hun tar vare på deg,
hun tar vare på meg, hun tar vare på alle.
-Hun sier hun tar seg av oss alle. -Hun er så fin.
Takk.
Hun beroliger meg straks...
...og inviterer oss opp til sitt personlige alter.
Det er som et magisk gjesterom fullt av mørkt nips
og rare statuetter.
Dona Queta er som enhver annen bestemor,
men hun deler ikke ut småkaker.
Hun viser oss sin samling av bisarre dødsstatuetter.
Hun er kul.
Hvordan er det å bo i nabolaget?
Jeg har bare hørt det er farlig.
Hun sier hun ikke skal lyve. Her lever vi som vi ønsker å leve.
Vi lever som vi vil her.
Alle gjør hva pokker de vil.
-Alle gjør hva faen de enn vil gjøre. -Og folk vet de ikke skal kødde med deg.
Ingen kødder med meg.
Hun sier man ikke bør tenke på det engang. Jeg kan se at du er ei sterk dame.
Så jeg et bilde av mannen din nede?
Er han her for øyeblikket, eller...?
Ja, han er her og tar vare på meg,
men han har vært død i halvannet år.
-Men ånden hans er her. -Han må være her og ta vare på meg.
Han har ikke noe annet sted å være. Han må være her og ta vare på meg.
Hva skjedde?
Han ble rana.
Så leit.
-Sånn går det. -Det er sant. Det skremmer meg litt,
men du aksepterer det mer enn jeg gjør.
Den vakreste måten å leve på i denne verdenen, er å leve uten frykt.
Bare leve, leve lykkelig.
For når du dør, har du ikke tid til å leve.
-Hun har et poeng. -Jeg er enig.
Og jeg har kreft.
Jeg er lykkelig.
Og jeg elsker kreften min.
Hun elsker kreften sin...
...for den lærte henne å leve livet.
Den er min.
Det er det mest positive synet på kreft jeg har hørt om.
Hva gjelder å gå døden i møte
er Dona Queta en utrolig positiv person,
og det gjør meg ydmyk å være rundt henne.
Mange har kommet for den samme opplevelsen.
Gjennom Dona Queta
har jeg skjønt at Santa Muerte ikke dreier seg om å tilbe døden.
Det dreier seg om å ikke frykte den.
Jeg tror hun skjenner på ham. -Jaså? -For ett eller annet, ja.
-Ja. -Kjefter på ham?
Santa Madre sier dere er gale.
Hun sier: "Drit og dra, dere er gærne!"
Folk stilte seg i kø for de berømte kjempekakene hun serverer hvert år.
Et helt lokalsamfunn har vokst rundt Dona Quetas lille alter,
og nå er hun Tepitos yppersteprestinne.
Køen for kaka starter der borte.
Dona, disse kakene er utrolige. De er så enorme.
Jeg kom for å finne en ond dødskult,
men fant i stedet en gjeng utstøtte som styrkes av troen sin.
Jeg blir alltid nervøs for å skjære ei kake dårlig.
Jeg bare hiver meg inn.
De tilber faktisk ikke noe ondt.
De er bare ikke redde for å stirre døden i hvitøyet.
Denne er god.
Og de spiser dødskake.
Ei kake kan vel ikke være ond?
Det er på tide å forlate Mexico.
Turister slapper kanskje av ved bassenget
og tar en siste tequila før de rekker flyet hjem.
Men jeg vil ikke forlate Mexico på den enkle måten.
MEXICO BY
Så jeg drar 160 mil nordover til den amerikanske grensa,
for å se hva ulovlige innvandrere konfronteres med
idet de prøver å flykte fra Mexico til et nytt liv.
Jeg har hørt om en grensekrysningsopplevelse
som gjør ulovlig innvandring til en turistattraksjon.
Jeg vil finne ut hvordan en sånn reise er...
...og hvor realistisk denne omvisningen er.
President Trump lovte å bygge en vegg,
så det overrasker at det allerede fins en.
Det er egentlig et gjerde, og det er ikke fullført.
Denne turen blir vel ganske lett.
Ned på gulvet!
Klokka er 07.00,
og jeg ligger på den iskalde bakken i en liten by i ingenmannsland.
Det er skikkelig kaldt. Unnskyld.
De fleste turister sover ennå i sine varme hotellsenger.
Ingen flere spørsmål eller svar.
I dag leker vi ikke.
Men jeg skrikes til av en maskert mann som krever at vi kaller ham "kommandør".
Elva er veldig farlig.
Atten meter dyp, 15 meter vid, 160 km i timen.
Turen begynner som en treningsleir.
Kommandøren smuglet mennesker før.
Han har sett utallige mennesker feile
og, enda verre, dø i forsøket på å krysse grensa.
Han startet disse turene for å vise at grensekrysningen er farlig,
og for å avskrekke lokalbefolkningen og vekke oppmerksomhet.
I daggryet skimter jeg reisefølget mitt.
Blant dem har vi utlendinger som meg selv
og noen mexicanske mørke turister som er med på dette "eventyret".
-Er elva 18 meter dyp? -160 km i timen.
-Og 15 meter vid. -Vi dør, alle sammen.
Ekte migranter betaler smuglerne sine rundt $ 3 000
for å komme seg trygt over,
men dette koster oss bare $ 50.
Betaler du ikke, dør du.
Ok, jeg vil ikke dø.
Kommandøren tar rollen sin på alvor,
og vi går nervøst av sted.
Actionen starter nesten med en gang sekstimersturen
til liksomgrensa begynner.
Å, faen!
Jeg vet ikke hvor de kommer fra, men skuddene høres veldig ekte ut.
-Fort! Kom! -Hvor ekte blir dette?
Er det er Mexico eller turen?
Jeg er et nervevrak og vet ikke hva som foregår.
Hvem skyter på oss?
Det finner vi snart ut.
Ned med dere!
Hva gjør dere her, morapulere?
Å bli ranet av forbrytere på veien til grensa er visst vanlig.
-Er du guiden? -Jeg glemmer at dette er en omvisning.
Ganske autentisk.
Reis deg! Opp!
Reis deg!
Jeg ber kommandøren om hjelp...
Hva skjer?
...men skulle tidd stille.
-Hva sier du? -Hva vil du?
-Er dette bagen din? -Du kan ta den.
Hva, morapuler?
Jeg vet ikke hvordan jeg skal reagere.
Dette virker bare sprøtt.
-Ikke le, jævel. -Bare engelsk. Ikke spansk.
Det er en rar blanding av amatørskuespill og voldelig virkelighet.
Svar, jævel! Hvor er dopet? Er det alt du har?
Men til slutt stikker bøllene,
og kommandøren samler oss.
Vi er trygge,
men angrepet har helt klart påvirket oss.
Max ga dem til og med diamantringen sin, verdt $ 3 000.
-Mistet du ringen? -Jeg ga ham den, så han sluttet å slå deg.
-Så snilt av deg. -Jeg vet.
-Ikke gi dem noe mer. -Idet vi fortsatte,
pratet jeg med Andreas fra Mexico by.
Turen er visst mer krevende enn han regnet med.
-Dukk... -De våpnene skremte livet av meg.
Det er uunngåelig når de avfyres.
Jeg sa bare "faen" hele tida.
Men hvor desperat måtte du vært for å prøve å krysse ei grense
og risikere livet ditt?
Vi er bare to timer på vei
og har ennå fire timer igjen i villmarka før vi når grensa.
Dette er fjelldelen.
Vi er slitne og sultne.
Men for ekte migranter
fins det mer alvorlige ting å uroe seg for.
Brutale dopsmuglere vandrer rundt grenseområdene
på jakt etter desperate migranter de kan rane, voldta eller drepe.
Vi tar en pause. Vi er er nervøse for hva som kommer.
Du har fått bank alt.
-Hva mer vil hende deg? -Jeg vet ikke.
Hva foregår her?
Her kommer dopsmuglerne.
Kom igjen! Løper noen, skyter jeg!
Slemmere, mer filmaktige
og mye mer dramatiske enn de yngre gangsterne.
Reis dere!
Hør etter, morapulere!
Ting så ikke bra ut.
Ned på kne, morapulere!
Så er bagen min plutselig full av liksomdop...
-Hva foregår? -...og jeg anklages for smugling.
-Hva? -Hvorfor har du alt dette?
-Hvorfor har du så mye dop? -Dop?
Jeg kunne latt som og sagt den var min...
Vi skal egentlig ikke ha dop.
...men revet med, improviserte jeg.
-Er det dine? -Nei, hans.
Og jeg sviker kommandøren vår.
Ja, de er hans. Denne fyrens.
-Ikke rør deg! -Kan vi komme til enighet? Ikke drep ham!
Fort dere! Kom igjen!
Beklager, kommandør.
Men improvisasjonen min ble ikke godt likt av resten av gruppa.
Vi blir visst alle revet med av dramaet.
Hvorfor gjorde du det? Jeg fikk panikk.
-Faen. Utrolig. -Jeg trodde de ville...
Du ga dem dopen vår! Hvorfor?
Alle er slitne, og moralen er lav.
Og ting begynner å bli ubehagelige.
Kom hit!
Vil du ikke gå, kan du bli her.
Jeg bryr meg ikke.
Vil noen bli her, blir de her.
I morgen spiser kanskje prærieulvene dere.
Kommandøren satte ting i perspektiv.
Vi reflekterer mer over ekte migranters situasjon.
Rart å tenke på at folk gjør dette, og vi gjør det bare...
Det er blandede følelser.
-Vi gjør det for opplevelsen. -Vi gjør det for moro skyld, men faen.
Og går de tomme for vann, dør de.
Vi bare tar frem en müslistang
-når vil vi ha en. -Ja.
Det får en til å tenke
at om de er villige til å risikere livet gjennom alt dette,
må de virkelig ha det bedritent i sitt eget land.
-Ja, vi er priviligerte. -Veldig.
-Ikke bare litt. Fullstendig. -Ja, 100 %.
Våpnene og fornærmelsene er kanskje uekte, men etter seks timer er vi utmattede.
Og det er fortsatt enda en scene som skal spilles.
Når vi ser ned på den andre siden av fjellet, kan vi smake friheten.
Kommandøren gir oss våre siste instrukser
og haster oss mot fluktkjøretøyet vårt.
Løp! Fortere! Skynd dere! Løp!
Idet vi stanses av grensepatruljen ved siste hinder, ser vi slutten på turen
som en deprimerende slutten på en spaghetti-western,
der man tror heltene slipper unna, men de klarer seg ikke.
Legg hendene bak på hodet.
De som organiserte turen, ville at vi skulle forstå
ulovlige innvandreres situasjon,
og helt til siste slutt forplikter de seg i beundringsverdig grad.
Det er bra.
Det må være autentisk.
Det er en sær rollespillopplevelse
som i seks sinnssyke timer
tillot oss å gli inn og ut av en veldig annerledes virkelighet.
Dere prøver å krysse grensa...
Det var underholdende til tider,
og jeg følte meg som en statist i en B-film.
Men til slutt skjønte jeg poenget:
For ekte migranter
er dette aldri gøy. Tekst: Kristján J. K. Steinarsson