EN ORIGINAL SERIE FRA NETFLIX
Jeg er journalist fra New Zealand.
Jeg har altid været tiltrukket af livets mærkeligere side.
Så jeg undersøger mørketurisme,
et globalt fænomen, hvor folk undgår det ordinære.
I stedet tager de på ferie i krigszoner,
katastrofesteder og andre anderledes destinationer.
Jeg er interesseret i det skøre...
...makabre ... og morbide.
Så jeg tager jorden rundt i jagten på de ultimative mørketuristoplevelser.
Første tur fører mig til Latinamerika.
-Ud, dæmon. Ud! -I Mexico City
står jeg over for de besatte.
Det er meget højlydt, ikke?
Jeg tager til Columbia for at komme helt tæt på Pablo Escobar...
og udspørge hans lejemorder.
Har du nogensinde været til psykolog? Eller gået i terapi?
Jeg tager krydser grænsen til USA...
-på den hårde måde. -Svar mig, svin.
Jeg er David Farrier, og turen indeholder over 80 % død.
LATINAMERIKA
På første stop er jeg i Columbia
og besøger byen Medellin,
der er berygtet for narkobaronen Pablo Escobar og hans kokain-imperium.
Jeg er på narko-fantasitur og kører rundt med en Pablo look-alike,
der laver en skummel aftale på en 90'er walkie-talkie.
Hør, hvis han ikke forstår mig tydeligt,
dræber jeg hans mor, derefter hans far og så hans bedstemor.
Hvis hun allerede er død, graver jeg hende op og dræber hende igen.
Det er klart en af de mest bizarre taxiture, jeg har prøvet.
Jeg dræber hans hund,
og har han ingen, køber jeg ham en. Når han elsker den, dræber jeg også den.
Narkoturisme er en af de seneste mørketurisme-tendenser.
Jeg er her for at undersøge den industri, der er kommet i Pablos kølvand
og tale med folk, der profiterer på hans mørke fortid.
Pablos skumle dobbeltgænger har sat mig af i et berygtet kvarter opkaldt efter ham.
Barria Pablo Escobar ligger på en skråning
og er bundet sammen af en labyrint af trapper.
Malerier, der hylder kongen af kokain er overalt.
Sært nok er han en slags lokal berømthed,
når man tænker på alt det kaos, han har skabt.
Pablo Escobar kom ind på kokainmarkedet i 1970'erne,
og i 1980'erne havde han gjort Columbia til verdens mord-hovedstad
ved at nedslagte tusinder, der stod i vejen for ham.
Pablo selv fik en voldelig død:
Han blev skudt på et Medellin-tag i 1993.
Før jeg begynder mit narko-eventyr,
vil jeg vide, hvorfor folk i Barrio Pablo Escobar hylder ham sådan.
Dræb ham, One Eye!
Dræb ham, knægt!
Som et af de fattigste og mest kriminelle kvarterer
har de lokale et hårdt ry,
og der er mange meninger om Pablo.
Hvad mener folk om Pablo Escobar her?
Han grundlagde området. Han byggede de fleste af husene.
Jeg kommer fra et af husene. Han gav min mor og bedstemor et hus.
Vi boede i et hul.
Man må da elske ham.
Pablo Escobar er nabolagets Robin Hood,
men hvad med de andre i Medellin, der så ham som en forbryder?
Under sit styre dræbte han over 1.000 betjente, og jeg møder Carlos,
der var i frontlinjen dengang. Hvordan fanden mon han overlevede det?
Det er mig som betjent.
Dig som 20-årig.
-Jeg var i 20'erne. -Det er de andre betjente.
Hvor mange af jer lever stadig, tror du?
Med overbetjente måske fem.
-Fem i live fra dengang? -Fem i live.
-Ja, fra dengang. -Hvordan overlevede du?
Mange betjente var korrupte og arbejdede for kartellet.
Det er noget andet, når de siger: "Plata o plomo",
"Kontanter eller kugle."
Mand ... kan de ikke bestikke en, dræber de en.
Så du var korrupt?
Ja, af Pablo Escobar. Jeg tjente godt på ham.
-Jeg har aldrig mødt ham. -Okay. Men han betalte dig.
Jeg tog pengene, for at overleve.
Så du lever nok stadig, fordi du tog pengene.
Carlos modtog bestikkelse fra Pablo, og det forstår jeg.
Ironisk nok får han stadig betaling takket være Pablo.
Jeg må være ærlig. Jeg laver Pablo-ture. -Pablo Escobar-ture? -Ja, Pablo Escobar-ture.
Alle her tjener flere penge nu, hvor Pablo er død, end da han levede.
Se dig, Pablo Escobar. Jeg vandt.
Nu er du i jorden og kun knogler. Jeg må sige noget, Pablo.
Mange tak, for lige nu tjener jeg penge på dit navn.
Pablo ville være stolt af dem, der tjener på hans eftermæle.
Han nød at tjene penge,
og han var god til det.
Han gik fra at være en simpel tyv i området
til at være milliardær i et penthouse.
Jeg tager til de rige forstæder,
for jeg har hørt om en lejlighed, Pablo boede i, som er til salg.
En perfekt mulighed for at få et glimt af hans gode liv.
Lejlighedens ejer, Claudia, var Pablos svigerinde
gift med hans bror, Roberto. Dengang var hun skønhedsdronning.
Du så godt ud.
-Tak. -Det gør du stadig. Meget lidt forandring.
Tak.
-Det er sært, men sejt. -Tak.
Udseendet er måske uændret, men livet i lejligheden er ikke.
Claudia er nu skilt fra Roberto.
Nu er det kun hende og hundene.
-Behøver vi mundkurve? -Ja. For de er jaloux på mig.
Okay.
Vanessa, vi behøver en kæde mere.
Så de kan bide lidt?
Måske.
Er du okay derinde?
-Vent. -Okay.
Okay! Goddag.
Goddag.
Åh, du er stor!
Nej.
De er store.
Hej, gutter.
Åh, wow.
-De er smukke. -Ned.
Ned.
Sit!
Kan de lide ... et klap på hovedet? Hej.
Nej! Bliv.
Bliv.
Nej, Aaron.
Har du kun de to hunde? Nej, jeg har syv.
Rart at møde dig.
Hvis man var gift med en Escobar, har man nok brug for beskyttelse.
Her ramte raketten.
-Det var her, de forsøgte... -Ja.
-At sprænge lejligheden. -Ja.
De ville dræbe Pablo i narkokrigen.
Det er sært at tænke på, hvor vanvittigt det var.
Det var som at leve i en film, og alt ændredes pludselig.
Pablo er væk, men eftermælet forbliver.
-David, herinde. -Hej. Åh, der er mere.
-Havde han hemmelige rum? -Ja.
-Gemmesteder? -Ja.
Så man løfter den op.
Wow, se lige der.
Du gemmer ikke noget derinde?
-Er den tom? -Nej!
Du afslører ikke de steder, hvor du har ting.
Badeværelset! Det skal du se! Det var så også Pablos badeværelse.
-Ja. -Badeværelset er uforandret.
Som en 90'er-tidskapsel.
Stål og marmor.
Hele rummet blev bygget sådan, selv skabet!
Og soveværelset var også sådan.
Gulvet, loftet, døren.
Hele rummet var sådan.
Her skete nogle berygtede ting.
Jeg vil have et hus. Jeg vil ikke beholde lejligheden.
Så jeg sælger den! Forhåbentlig køber nogen den!
Jeg vil have 750.000 dollars for den.
Det lyder rimeligt.
Lidt over min formåen, men altså.
Jeg ønsker hende held og lykke med narko-ejendomsplanen.
og jeg tager til en anden Pablo-residens, det mest populære narko-turiststed i byen.
Oppe på en Medellin-bjergtop med en fantastisk udsigt
byggede Pablo Escobar sit eget femstjernede fængsel: Katedralen.
I stedet for at blive udleveret til USA
fik han en god aftale med Columbias regering
og flyttede ind i fængslet med en femårs fængselsdom.
Lige som lejligheden var det udstyret med de nyeste 90'er bekvemmeligheder,
og han delte af og til luksuscellen med en skønhedsdronning
og de nærmeste håndlangere.
Popeye var Pablos mest betroede lejemorder,
der loyalt fjernede 250 mennesker for sin chef, selv sin egen kæreste.
Han var fængslet i 22 år, og nu er han YouTube-stjerne.
Jeg møder ham på det tilgroede fængselsområde, hvor han optager en video.
Jeg har den ultimative narko-turguide.
Instagram-, YouTube-, Facebook- og Twitter-familie!
Hjerteligt velkommen til alle.
I dag taler vi om Katedralen,
hvor jeg var fængslet sammen med Pablo Escobar
og hans bedste soldater, herunder mig, i 13,5 måned.
Han siger, han har betalt sin gæld til samfundet, og han er omvendt.
Du har afsonet din straf,
men fortryder du det, du gjorde, og dem du dræbte?
Jeg fortryder alt inderligt. Jeg har gråt hår nu.
Jeg har lært, at er man blandt folk, der behandler en pænt,
er drab ikke det værd.
Folk beundrer mig ikke for mine mord,
men fordi jeg ændrede mit liv. Jeg har afsonet min straf.
Jeg vil bare give lidt tilbage. Folk bakker mig op derude.
Kan jeg ikke gå omkring og tjene ærlige penge,
tager jeg en pistol og finder penge.
Okay, jeg ... Ja. Tag ikke pistolen. Drop den mulighed.
Det har du prøvet.
Lad pistolen ... Lad den ligge.
På vejen op til fængslet
fornemmer jeg en smule fortrydelse over de mange mord.
Men han er besat af dem, der ikke tror på hans forandring.
Hvorfor genere mig, en lejemorder, der kan skyde dig i hovedet?
Jeg ændrer mig og gør det rette. Hvorfor genere mig?
Jeg er ikke bange for at dø eller dem, der generer mig. Orm, insekt, kakerlak, mortadella, gonoré,
røvhul, bøsserøv, tredobbelt røvhul! Jeg kender dem alle!
Han har i hvert fald et farverigt sprog, og hans banden har tiltrukket en flok.
Nogle narkoturister fra New York er kommet for at se Pablos fængsel.
De forventede ikke at se Popeye, og de er stjerneforblændet.
Han er verdensberømt.
Hvad mener I om hele historien?
De gjorde frygtelige ting, men...
...nogle elsker ham, andre hader ham.
Hvor står I?
-Godt spørgsmål. -Godt spørgsmål.
Jeg ... Jeg vil kende hele historien. Det er dét.
Det er skørt. At min drøm blev virkelig. Altså ... det er Popeye.
Ja, de elskede ham vist.
Så sært.
Det er sært at beundre en mand, der har gjort så meget modbydeligt.
Han dræbte sin kæreste.
Min private tur fortsætter gennem det tilgroede fængselsområde,
og Popeyes øjne lyser op, da vi kommer til et af værelserne.
Det var her, skønhedsdronningerne kom for at tilbringe natten.
Skønne kvinder, de smukkeste i Columbia og i verden.
Her tændte vi ilden, og jeg gav Pablo hans spiritus.
Men han tog kun et halv glas øl, en halv joint, så fandt han en ung dame.
Som Playboy mansion.
Det handlede ikke om at fylde sig med spiritus eller kokain,
bare lidt marihuana, en joint,
og hård sex.
Jeg kan regne ud, hvad det er.
En kriger som Pablo Escobar spiser med sine mænd,
går i krig med dem og er med dem i orgier.
Et følsomt spørgsmål, men jeg må vide...
Så I gjorde det begge her samtidig?
Vi havde pikken alle vegne.
Vi så mere fisse på én dag, end da vi blev født.
Popeye var i god form. Endda charmerende.
Som turen skrider frem, må jeg minde mig selv om,
at jeg er her med Pablo Escobars iskolde lejemorder.
-Popeye, du har dræbt folk her, ikke? -Ja, jeg skar dem i små stykker.
Så brændte vi dem.
Jeg laver gas!
Jeg vil ikke ... Jeg vil ikke lave gas.
-Jeg vil ikke lave gas. -Skal jeg dræbe hans kone?
Det er problemet. Du er rar,
men du taler om at skære lig op, som ikke...
Det er ikke sjovt.
Du dræbte din kæreste.
Det er langt ude.
Goddag.
Det er okay!
Popeyes fængselstur vender pludselig, da han trækker en pistol.
Er det den slags, du brugte til ... da du dræbte folk?
Alle kan købe en pistol, men nogen skal affyre den.
Han vil nu vise sine færdigheder i en action-scene, han har skrevet.
Popeye spiller sig selv.
Tidligere straffet over for en årtusind-gangster.
Jamen dog, se hvad vi har her!
En ting med et par øjne!
-Hvad så, bøsserøv? -Hvad så, hund?
Hvad gør du på mit bjerg?
Ved du, hvad våben er til? At tage hævn!
Det var en fælt overbevisende optræden. Man kan se, han har gjort det før.
Det var...
Det var godt.
Tror jeg.
Det var virkeligt.
Lejemorderen!
Popeye lader til at nyde at spille sit tidligere onde jeg.
Det er sært, at alle er så rolige over det
og tager det som en joke.
Folk elsker det, ikke? Det giver gode seertal.
Folk vil møde dig og tale med dig. Jeg taler med dig.
Jeg ved ikke, hvordan jeg skal tackle Popeyes nye rolle:
Lejemorderen, der har gjort sin dystre fortid til underholdning.
Noget særligt generer mig.
Det, jeg ikke forstår ... Jeg forstår...
din tilbedelse af Pablo og alt det, han betød for dig,
men han fik dig til at dræbe din kæreste.
Det er der, hvor jeg ville have...
"Nej. På ingen måde."
Hun bedrog ham ved at prøve at afsløre ham for narkopolitiet.
Han opdagede det og beordrede mig til at dræbe hende.
Hun gik imod min Gud, Pablo, og brugte mig. Jeg måtte henrette hende.
Se den smukke by.
En smuk by oven på en kirkegård med hundredtusinde ofre.
Det her er eneste vej ud af fattigdom.
Du vil aldrig forstå, for vi er fra forskellige verdener.
Jeg er resultatet af vold, blod og fængsel.
Det her var magten ... min pistol.
Jeg tror, det at være Pablos lejemorder må have ødelagt Popeye.
Har du nogensinde været til psykolog? Talt om det? Har du været i terapi?
Jeg ser af og til en psykolog.
Du kan måske få deres nummer.
Jeg taler med smukke her. Hun er min rådgiver.
Vi har forskellige tilgange.
-Meget forskellige tilgange, du og jeg. -Du får nummeret til min psykolog!
Det vil jeg ikke have.
Ikke deres nummer.
Jeg kan faktisk godt lide dig. De advarede mig om, det ville ske.
Ja, du er en rar mand, der har gjort noget meget slemt.
Jeg har det svært med at blive charmeret af en brutal lejemorder.
Jeg er ikke sikker på, Popeye er helt reformeret.
Han kan ikke komme helt ud af skyggen af sin døde narkobaron,
ligesom de fleste andre her.
Jeg har opdaget, at Pablos eftermæle lever i bedste velgående her i Medellin.
Fra barrio-drenge og skønhedsdronninger, der boede i hans huse,
til narkoturismen, der stadig tjener penge på hans navn.
Jeg tager op til Mexico
og lander i den største by på den vestlige halvkugle: Mexico City.
Jeg ankommer på De dødes dag.
Dagen, hvor mexicanerne tager på kirkegården
for at være sammen med sjælene fra deres afdøde elskede.
Det er perfekt at komme ind i som mørketurist.
Men jeg vil dybere end skræmmende masker og ansigtsmaling.
Jeg har hørt om en mørk besættelse, der er i Mexico.
En kult kaldet Santa Muerte, som tilbeder dødens helgen.
Jeg vil vide, hvilke mennesker, der beder til et ondt udseende skelet i en kutte
og hvorfor.
Santa Muerte-religionen stiger i popularitet
i mange baggårdstempler, men det forbydes af de almindelige kirker.
Før jeg starter på min religiøse rejse, søger jeg lidt råd fra en præst.
Næste morgen tager jeg til en kirke, hvor præsten udfører en djævleuddrivelse.
Han var midt i en bunke onde ånder.
Hvad sker der her?
Hun kom med sin mor, men jeg så ånden i hende.
Jeg har aldrig set djævleuddrivelse. Gad vide, om de får klager fra naboerne.
Meget højlydt, ikke?
Det er vel stedet, man tager til,
-for en djævleuddrivelse. -Præcis.
Hvor mange har mon kastet op i den spand?
Djævleuddriveren er hård over for folk, der tilbeder Santa Muerte.
Santa Muerte er helt igennem satanistisk.
Banderne i Mexico...
...narkosmuglere, tyve, voldtægtsforbrydere, de værste...
...tilbeder alle Santa Muerte.
Det værste er menneskeofring.
Sagde du menneskeofring?
Men jeg fik ikke et svar.
Han blev afled af en kvinde med en mistænkelig tattoo,
og han startede et forhør.
Tilbeder du Santa Muerte?
Må vi se den?
Det er en Santa Muerte-tattoo.
-Er det en Santa Muerte-tattoo? -Ja, det er det.
Kvinden har medbragt sin plagede søn, der tilbeder Santa Muerte,
men han løb væk, da han så kirken.
Før hun vidste af det, var hun omringet af hellige krigere,
der ville forkaste den dæmon, de mente boede i hende.
Det bliver mærkeligere,
og jeg er bange for, at de vil forkaste hendes maveindhold.
Ud! Gå nu i Jehovas navn. Jeg beordrer dig til at forsvinde.
Men dæmonen rykker sig ikke,
selv om de prøver alle tricks i den hellige bog.
Djævleuddriveren er vist ved at give op,
men pludselig bliver uddrivelsen meget mere fysisk.
Hun er på gulvet.
De ender altid på gulvet.
I Helligåndens navn forkaster jeg dig!
I guder, hvor er det grimt. Hun ser ud, som om hun har ægte smerter,
men hvor meget er mon forårsaget af den hårdhændende healing, der foregår?
Hun siger, den ikke vil ud, med mindre I trækker den ud.
Men det lader til at virke, og dæmonen frigives endelig.
Ud! Ud!
Jeg har ingen anelse om, hvad jeg skal mene.
Jeg så ingen dæmon. Jeg er bare glad for, at to-timersseancen er slut.
Fri for alle onde magter.
Trods hans advarsler har jeg ikke tænkt mig at opgive min rejse
til Santa Muerte-verdenen.
Så han tilbød mig en beskyttende velsignelse.
Efter det, jeg lige så, er den måske nødvendig.
Amen.
Men jeg vil stadig fortsætte.
Jeg vil vide mere om Santa Muerte og følgerne,
og jeg har fundet en guide ved navn Christian, der fører mig til dem.
Han har forbindelser der.
Vi er på vej til det berygtede Santa Muerte-hjemsted i Tepito.
Der dør nogen i aften, ikke?
Der er en stemning i aften, som om djævlen er ude.
Tepito er et område for de udstødte, tyve,
-fattige og glemte. -Kun i det nabolag.
Her i underverdenen er Santa Muerte deres hellige maskot.
Vi ankommer samtidig med en flok knælende Santa Muerte-tilhængere,
der kravler for at sone deres synder.
De bevæger sig smerteligt mod et offentlig alter,
der første gang sås i 2001,
da en lokal kvinde, Dona Queta,
besluttede at tage sin Santa Muerte-statue med ud på fortovet.
Det er dagen efter De dødes dag,
men i Tepito fortsætter festlighederne,
men de fejrer det på en meget anden måde.
Én gang om året hylder de Dødens dame, og her har hun en opildner.
Du kan mærke det. Helgenen er her.
Jeg er David. Rart at møde dig. David.
Hele mit liv har jeg haft problemer. Jeg blev kørt over, men han reddede mig.
"Jeg blev kørt over..."
Du blev kørt over.
Santisima Muerte siger:
I Faderens, Sønnens og Helligåndens navn...
Fælles for mange af tilbederne er hårde liv,
og nu takker de Santa Muerte for, at de stadig lever.
Jeg føler, jeg bør deltage og ofre noget på hendes berømte alter.
Christian siger, sprut er populært.
Hun kan lide det stærke, og hun nyder lidt græs.
Vi har lyset, alkohol, vi har marihuana ... wow.
Marihuanaen er det bedste.
Tak. Glid, bom.
Det var ikke planlagt, men...
-Det sker bare. -Jeg sagde det jo.
I Faderens, Sønnens og Helligåndens navn.
Amen.
Jeg har bællet mescal med benzinsmag og ofret græs til Santa Muerte.
Nu skal jeg møde kvinden bag alteret, der startede det hele ... Dona Queta.
Christian og jeg tager en statue med, som hun kan velsigne.
Dona Queta, jeg er David.
Hun var ikke helt som ventet.
Jeg har også denne med.
Jeg tænkte, du måske kunne velsigne hende eller...
Du skal holde den.
-Du skal holde den. -Okay, det gør jeg.
Den skal have meget kærlighed.
Hold den sådan.
Hun tager en slags duftende, hellig luftfrisker frem
og velsigner min statue.
Min kønne lille pige.
Er det en duft af himlen...
...eller helvede?
Det er sært for mig at holde den, for...
...hvor jeg kommer fra, fejrer vi ikke døden sådan.
Det er lidt skræmmende for mig.
Vi er meget glade for døden, men for alle kommer Gud først.
Hun er god, ikke ond.
"Intet ondt", siger hun.
Hun tager sig af dig,
hun tager sig af mig. Hun tager sig af alle.
"Hun tager sig af alle".
Hun er så køn.
Tak.
Hun beroliger mig straks.
Hun inviterer os ovenpå til sit personlige alter.
Det er et magisk ekstraværelse fyldt med dunkle ting og sære statuer.
Dona Queta er som en almindelig bedstemor, men hun giver ikke småkager.
Hun viser os sin samling af bizarre dødsstatuer.
Hun er sej.
Hvordan er det at bo her? Jeg har kun hørt, hvor farligt her er.
Hun siger: "Fandeme nej. Jeg lyver ikke."
Her lever vi, som vi vil leve.
"Vi lever fandeme, som vi vil leve her."
Alle gør, hvad helvede de vil.
"Alle gør, hvad fanden de vil."
Og folk ved, de skal lade dig være.
Ingen gør mig noget.
Hun siger: "Tænk ikke engang på det." Jeg kan se, du er en stærk kvinde.
Og så jeg også et billede af din mand nedenunder?
Er han her nu, eller...
Ja, han passer på mig, men han har været død i halvandet år.
Men hans ånd er her.
Hun siger: "Han skal sgu ikke noget andet. Det er her, han bør være, og han bør passe på mig."
Hvad skete der?
Han blev overfaldet.
Beklager.
Sådan går det.
Ja, og det skræmmer mig lidt,
men du tager det nok mere roligt, end jeg gør.
Den smukkeste måde at leve på er at leve uden frygt.
Bare leve lykkeligt.
Når man dør, er der ikke tid mere.
-Hun har en pointe. -Ja.
Og jeg har kræft.
Jeg er glad. Jeg elsker min kræft.
Hun elsker sin kræft...
...for den lærte hende at leve.
Det er min.
Det mest positive syn på kræft, jeg nogensinde har hørt.
Over for døden er Dona Queta en utroligt positiv person,
og jeg er ydmyg over at være her.
Mange mennesker kommer her for at få samme oplevelse.
Via Dona Queta
har jeg indset, at Santa Muerte ikke handler om at tilbede døden.
Det er om ikke at frygte døden.
Jeg tror, hun skælder ham ud.
-Virkelig? -Over noget, ja.
-Ja. -Skælder ham ud?
Santa Madre siger: "Du er skør!"
Hun siger: "Fuck jer røvhuller. I er skøre!"
Folk stillede sig i kø
til de berømte kæmpekager, hun serverer hvert år.
Et helt samfund er vokset op om Dona Quetas lille alter,
og nu er hun nærmest Tepitos Ypperstepræstinde.
Køen til kagen starter derovre.
Kagerne ser utrolige ud. De er enorme.
Jeg kom for at finde en ond dødskult,
men fandt i stedet nogle udstødte, der er styrket af deres tro.
Jeg er altid nervøs for at skære kagen dårligt.
Jeg gør det bare.
De tilbeder faktisk intet ondt.
De er blot ikke bange for at se døden i øjnene.
Den er god.
Og de spiser dødskage. En kage kan da ikke være ond.
Jeg må forlade Mexico.
Turister tager måske en sidste tur i poolen
og en sidste tequila, før de tager flyet hjem.
Men jeg vil ikke rejse herfra på den nemme måde.
Jeg tager 1.600 km nordpå til USA's grænse
for at se, hvad illegale migranter står over for,
når de prøver at flygte til et nyt liv.
Jeg har hørt om en grænsekrydsning,
der gør det at være illegal migrant til en turistattraktion.
Jeg vil vide, hvordan den tur er,
og hvor realistisk den er.
Præsident Trump ville bygge en mur, så det overrasker mig, her allerede er en.
Det er mere et hegn end en mur, og den er ufærdig.
Denne tur må blive ret nem.
Ned!
Klokken er 7, og jeg ligger på iskold jord i en lille by midt i ingenting.
Her er virkelig koldt. Undskyld.
De fleste turister sover stadig i deres varme hotelsenge.
Nu ikke flere svar og spørgsmål. I dag leger vi ikke.
Jeg bliver råbt ad af en maskeret mand, der kræver at kaldes "Kommandør".
Floden er meget farlig.
18 m dyb, 15 m bred. 160 km/t.
Turen minder om en militær træningslejr.
Kommandøren er tidligere menneskesmugler. Han siger, han har set utallige fejle
og dø i forsøget på at krydse grænsen.
Han lavede turen for at vise, det ikke er sikkert at krydse grænsen
for at tage modet fra lokale og øge opmærksomheden.
Da dagen gryr, kan jeg se mine rejsefæller.
Blandt dem er et par fremmede som mig
og også mexicanske mørketurister på denne tur.
-Floden var 18 m dyb? -160 km/t
-Og 15 m bred. -Vi dør alle sammen.
Migranter betaler i virkeligheden smuglerne cirka 3.000 dollars
for at komme sikkert over, men denne tur koster kun 50 dollars.
Ingen betaling, så dør du.
Jeg vil ikke dø.
Kommandøren tager rollen meget alvorligt, og vi tager nervøse afsted.
Handlingen starter næsten straks, den sekstimers tur
til kulisse-grænsen starter.
Åh! Pis.
Jeg ved ikke, hvor de kommer fra, men skuddene lyder meget ægte.
-Skynd jer! -Hvor virkeligt bliver det?
Mon det er Mexico eller turen?
Jeg er meget nervøs, og jeg ved ikke, hvad der sker.
Hvem skyder på os?
Det finder vi ud af.
Ned!
Hvad laver I her, røvhuller?
Det er åbenbart normalt at blive berøvet på turen mod grænsen.
Er du guiden?
Jeg glemmer kort, det er en tur.
Meget autentisk.
-Op og stå! Op! -På fødderne!
Jeg ser på guiden for råd...
Hvad sker der?
...men jeg skulle have tiet.
Hvad siger du?
-Hvad er det, du vil? -Er det din?
-Du kan tage den. -Hvad, røvhul? Hvad?
Jeg ved ikke, hvad jeg skal.
Det virker skørt.
-Grin ikke, narrøv. -Engelsk. Ikke spansk.
En sær blanding af amatørdrama og voldelig realitet.
Svar, narrøv! Hvor er stofferne? Er det alt?
Men endelig går bøllerne, og kommandøren kalder os sammen.
Vi er i sikkerhed, men det falske angreb har påvirket os.
Max gav endda sin 3.000 dollar platin-diamantring til dem.
-Din ring? -Jeg gav ham den.
-Du gav ham den? -Så han ikke slog dig.
-Det var pænt af dig. -Ja.
-Giv dem intet. -Da vi gik videre,
talte jeg med Andreas fra Mexico City.
Han finder turen meget mere udfordrende, end han forventede.
-Ned... -Altså, de ... våben skræmte livet af mig.
-Man kan ikke lade være, når det sker. -Bare "Fuck." Jeg sagde fuck hele tiden.
Men hvor stor desperation kan få en til faktisk at forsøge det her
og sætte livet på spil?
Der var kun gået to timer af turen,
så der var fire timers vandring i vildnisset mod grænsen.
Dette er bjergdelen.
Vi er trætte og sultne.
Men for ægte migranter er der langt alvorligere ting at bekymre sig om.
Rå narko-smuglere eller -betjente hærger i grænseområdet
på jagt efter desperate migranter, de kan røve, voldtage eller myrde.
Vi holder en pause.
Vi er nervøse for, hvad der sker.
I har allerede fået tæv.
-Hvad sker der mere? -Ja, jeg ved ... Ikke sikker.
Hør!
Hvad foregår her?
Ind kommer narkobetjentene.
Kom, narrøve! Løber I, skyder jeg!
Ledere, mere som på film og langt mere dramatisk end de unge bøller.
Op og stå!
Hør, røvhuller.
Det så ikke godt ud for os.
På knæ, røvhul!
Men på en måde er min taske fuld af "stoffer".
Hvad sker der?
Jeg anklages for smugling.
Hvad?
Hvorfor har du alt dette?
-Du har for mange stoffer. -Hvilke?
Jeg kunne have ladet, som om det var mit...
Vi må ikke have stoffer med.
...men i kampens hede improviserede jeg.
-Er det dit? -Det er hans.
Jeg solgte vores kommandør.
Ja, det er hans. Fyren her.
Sid stille!
Kan vi tale om det? Dræb ham ikke!
Afsted! Hurtigt! Kom så!
Beklager, kommandør.
Min dramatiske improvisation er ikke velset i resten af gruppen.
Vi er alle fanget af dramaet.
Hvorfor gjorde du det? Jeg gik i panik.
-Det er utroligt. -Jeg troede, vi...
Du gav dem vores stoffer! Hvorfor?
Alle er trætte, og moralen er lav.
Tingene bliver lidt akavede.
Kom her!
Vil du ikke gå, kan du blive her.
Jeg er ligeglad, okay?
Vil nogen blive her, gør de det. I morgen spiser prærieulvene jer nok.
Kommandøren har sat tingene i perspektiv.
Vi tænker mere over de ægte migranters problemer.
Det er sært at tænke på, at ... folk virkelig gør det.
-Vi gør det for... -Ja, blandede følelser.
-For oplevelsen. -For sjov, men det er også sådan "Pis".
Løber de tør for vand, dør de.
Helt. Vi tager bare en müslibar,
-når vi vil have en. -Ja
Man tænker, hvis de vil sætte livet på spil og gennemgå alt dette,
må de have det virkelig slemt i deres eget land.
-Vi er ret priviligerede. -Totalt.
-Ikke ret, men totalt. -100 %
Våbnene og tilsviningerne er måske falske,
men efter seks timer er vi alle fysisk drænede,
og der mangler stadig en sidste scene.
Da vi ser ned på den anden side af bjerget, kan vi smage friheden.
Kommandøren giver os de sidste instruktioner
og sender os mod vores flugtkøretøj.
Løb! Hurtigere! Afsted!
Med grænsepatruljen som sidste forhindring udspiller turens finale sig
som en trist slutning på en ringe spaghetti-western,
hvor man tror, hovedpersonen slipper væk, men nej.
Hold hænderne bag hovedet.
Dem, der arrangerer denne tur, ville have os til at forstå
illegale migranters problemer,
og hele vejen har engagementet været beundringsværdigt.
Det er godt.
Det må være ægte.
En sær rollespilsoplevelse, der i seks vanvittige timer
gav os mulighed for at gå ind og ud af en meget anderledes virkelighed.
I prøver at krydse grænsen...
Af og til var det underholdende, og jeg følte mig som statist i en B-film,
men til sidst forstod jeg det:
For ægte migranter er det aldrig sjovt.