Femte året av tidenes dødeligste krig.
Nazi-Tyskland er svekket, men virker fremdeles uovervinnelig.
Stormaktene planlegger den nye verdens grenser.
Polen kan enten bli fritt eller slave under Sovjetunionen.
Polakkene er klare til kamp.
Polsk hjemmefront venter på at London gir klarsignal til oppstanden.
Kappløpet mot klokka begynner...
Ut!
Herr offiser.
Datteren min er bare seks år.
Jeg lærer henne tysk.
Hun kan synge for dere.
Jadzia.
Syng.
- Er du folketysker? - Nei.
Jeg har studert kunst i Wien i fire år.
Kun én side er den rette. Du har et valg.
Jeg forstår ikke.
- Skal vi gå bort dit? - Bestem deg.
Denne eller den andre.
Hvorfor?
Denne eller den andre?
Jeg kan ikke.
Velg! Spiller det noen rolle? Halvparten av oss må dø!
Nei.
Halvparten må dø.
Krone-dere. Mynt-de andre.
Det går bra.
Mynt. Disse blir værende.
På min ordre! Oppstilling!
Helomvending!
Lad!
Legg an! Fyr!
- På tide. Hvordan går det? - Ikke så verst.
Et øyeblikk, bare.
Hei, smukka. Hva sier du til å gå ut med meg?
- Ikke skap deg, Tom. - Nei takk.
Få se på deg.
Offiserer!
Pass dine egne saker.
Far oppdro meg til en gentleman, dermed er dette min sak.
- Tom, la det være. - Du hørte ham. Han er ikke engelsk.
- Hva sa du? - Du hørte godt hva jeg sa, løytnant.
- Du er ikke brite engang. - Jeg er ikke det.
Men jeg er en god venn av oberstløytnant David Schilling.
Etter uniformen å dømme er han din overordnede. Vil du fortsette?
Tom, det er ikke verdt det.
Kom, nå går vi.
Jeg er her fremdeles, smukka.
Jeg setter meg her. Jeg er skrubbsulten.
Kompis, kan vi få servering?
Har du noe imot at jeg setter meg? Jeg har fått nok av offiserer i dag.
Jeg må nok tilstå at jeg også er offiser.
Løytnant Jan Kwiatkowski, den polske hær.
Polakk? Jeg tar sjansen.
Dorothea Andersson. Doris.
Sitt ned.
Kjenner du virkelig deres overordnede?
Ærlig talt, nei, men la meg vise deg noe.
Jeg er god til å huske navn og ansikter. Og jeg kan jo offisersdistinksjonene.
Jeg vil si på vegne av de ansatte at De er meget velkommen her.
Takk.
- Bor du her på hotellet? - Nei, like ved, i Burleigh Street.
Jeg har ikke eggkuponger, så jeg spiser her.
Jeg har heller ikke det. Jeg kom akkurat fra Sverige.
Jeg kjenner ingen her.
Jeg skulle gjerne bydd på frokost, men jeg må dessverre forlate England.
Statsminister?
Jeg ventet deg ikke.
På reisefot?
Ja, til Skottland. For å trene på fallskjermhopping.
- Så hopper jeg tilbake hit. - La oss dra.
Bli med meg. Og ikke et ord om dette.
Ikke si det til noen, om de så kapper deg i småbiter.
Det er en statshemmelighet. Ikke et ord til noen!
Engelskmennene er ikke fornøyd. Du presser for hardt på.
Ikke hardt nok. Jeg har prøvd å få til et møte med Churchill i seks måneder.
Men som polakk har jeg ingen sjanse til å få et møte.
En sovjeter ville ha en bedre sjanse.
Det er som det er.
Kun tyskerne gir ham mer bryderi enn vi gjør.
Mine herrer, følg meg.
Statsministeren tar imot dere om et kvarter.
Dere får 12 minutter av hans tid.
Hvordan fikk du til det?
Jeg er polsk statsminister.
Teknisk sett har han og jeg samme stilling.
Men han møter oss i en fremmeds hjem.
- Kan jeg hjelpe deg? - Nei takk.
Jeg er på vei til enheten min, trengte en pause.
- Papirer, takk. - Har jeg gjort noe galt?
Jeg er amerikansk offiser.
Jeg har papirene mine her et sted.
"Donnerstag" betyr torsdag. Du var dyktig.
- Herr statsminister. - Winston.
Får jeg presentere løytnant Jan Nowak, rett fra Warszawa.
Nowak! Så du har
på mirakuløst vis kommet deg ut av Warszawa?
Og nå vil du tilbake?
Hva slags kurer ville jeg vært om jeg bare reiste ene veien?
Si til folkene i Warszawa at vi er og alltid vil være
venner av Polen. Men landet er nå en del av det sovjetiske krigsteateret.
Derfor er ingen militær innsats der mulig
uten sovjetisk tillatelse.
Statsminister, spørsmålet er ikke om Polen skal søke seg mot øst eller vest.
Sovjeterne vil gjøre Polen til sin 17. republikk. Det står om landets frihet.
Noe Hans majestets regjering og den forrige statsministeren...
Nowak! Jeg sender ikke flyvåpenet
eller Sosabowskibrigaden inn i Warszawa.
Hjemmefronten deres må glemme denne oppstanden...
...og avvente hva sovjeterne gjør.
Vi vil bli okkupert av Sovjet i ti år.
Ikke nødvendigvis.
Jeg har et forslag til Stalin. Bare Bór hjemme i Polen kan hjelpe meg.
Her i London er vi maktesløse. Bór må forstå det.
- Så jeg kan påvirke Stalin. - Påvirke?
En aksjon.
Åpen kamp mot tyskerne. Om Warszawa.
Det er selvmord. Forsto du ikke hva Churchill sa?
Det er ikke opp til deg.
Din oppgave er å overtale Bór til å starte en oppstand på egen hånd.
Uten tillatelse ovenfra.
Samme hva Churchill mener om det. Er det oppfattet?
Ja, statsminister.
Dra til treningen nå. Vend tilbake til Warszawa fortest mulig.
Klare?
Kom igjen, løytnant! Er det ditt første hopp?
Mitt tredje og forhåpentligvis ikke siste.
Målet i sikte!
Løytnant! Hold armene mot brystet!
- Løytnant! Er du uskadd? - Jeg tror jeg brakk armen.
Du får ikke hoppe igjen før krigen er over.
Obersturmbannführer! Du er tilbake?
Det kan man si. Himmler sendte meg.
Jeg bruker kontoret ditt.
Disse ble sendt av vår agent i London med diplomatpost via Madrid.
Veldig bra tegnet.
Men hvorfor tok han ikke et fotografi?
En pen, ung mann med arisk utseende.
Hvorfor ser vi på ham?
Den pene, unge mannen er løytnant Jan Kwiatkowski.
For et halvt år siden dro han til London via Stockholm
med hjelp av organisasjonen "Zaloga." Din informant...
Jarach.
Jarach har rapportert at de alt har smuglet dusinvis til Storbritannia.
Hva er så spesielt med ham?
De har smuglet inn Kwiatkowski to ganger. To ganger i samme retning.
En kurer...
Ja vel...
Hvem traff han i London?
Mikolajczyk, Anthony Eden og Churchill.
Ja, Sir Winston Churchill.
Hvem møter han i Warszawa?
- Witze? - Bór.
Mine herrer...
Reichsführer har sendt meg for å få tak i hjemmefrontens leder
før russerne erobrer Warszawa og ledelsen faller i deres hender.
Vil russerne erobre Warszawa?
Sturmbannführer, du er etterretningsoffiser.
Ikke hent din informasjon fra Reichsministers radiotaler.
Denne Kwiatkowski...
Om Gud virkelig er på vår side, kan vi snu krigslykken.
Statsministeren vil møte deg.
Hva har du gjort?
Armen blir nok bra igjen.
Men fallskjermhopp er utelukket. Jeg må reise sjøveien via Stockholm.
Og hvor lang tid tar det?
I morges gjorde de allierte landgang i Normandie.
Det er uhyre viktig at vi skaper en relasjon til sovjeterne.
- Og så brekker du armen? - En relasjon? De vil invadere oss.
Jeg blåser i hvordan, bare kom deg til Bór straks!
Ja, herr Reichsführer.
Kwiatkowski er vår beste mulighet til å få kontakt med Bór.
Ja visst.
Vel talt, herr Reichsführer.
"En enkel kurer kan være Herrens budbringer."
For en idiot.
Warszawa...
Bare vent.
Forsiktig, løytnant. Vi har venstrekjøring.
Det var ikke offiserens feil, men den jævla yankeen bak rattet.
- Idiotisk... - Unnskyld?
- Ser en tysk spion sånn ut? - Jeg har aldri møtt en. Har du?
Forsvarssjefen er ikke her. General Tatar møter deg.
Følg meg.
Jeg er her for å møte forsvarssjefen.
Har du ikke hørt det? Forsvarssjefen er bortreist noen måneder.
- Hva gjelder det? - Jeg må tilbake til Warszawa.
Beklager, jeg har dårlige nyheter.
Gestapo sprengte "Zaloga".
Veien via Stockholm og Gdynia er stengt.
Om det var alt...
General, jeg hørte snakk om en luftbro fra Brindisi til Tarnów.
Det fins en luftbro.
For høye tjenestemenn og avgjørende leveranser.
For V-2-missiler mot London, og ikke for deg.
- Får jeg minne generalen på... - Det får du ikke.
Jeg bestemmer her. Du er ikke så viktig.
Jeg kommer ikke til å stoppe deg. Reis til Brindisi når du vil.
Akkurat som alle andre. På et skip, over havet.
Oppdraget er utført, general.
- Jeg tar med niesen min hjem. - Takk, kadettoffiser.
Har vi kvinner i hæren nå?
Vi verver barn om vi må.
- Hoppet gikk bra? - Ja, men følelsen...
- Det er intenst. - Jeg fortalte akkurat
at kureren fra London brakk armen i et treningshopp.
- For en idiot. Jeg er 46 og klarte det. - Han er ingen fallskjermsoldat.
Men det kommer ikke til å stoppe ham. Ingenting gjør det.
Han kommer seg til Warszawa om han så må svømme.
Ikke før sovjeterne invaderer.
Vi må vente. Vi kan ikke begynne uten britisk støtte.
Kamerat Stalins Røde armé tvinger fronten vestover og knuser fienden.
Et regn av stål og ild fra tusener kanoner
ryster de tyske troppene.
Kan vi bytte plass? Takk.
Flere divisjoner er oppløst eller helt utslettet.
Er det du? For et sammentreff.
Ikke noe sammentreff. Jeg så du gikk inn på kinoen.
Du sa du skulle reise herfra.
- Jeg skylder deg en frokost. - Har du endelig fått kuponger?
Hertugen av Marlborough har gitt flygerne de høyeste utmerkelsene.
Neste tirsdag skal lady Jane holde ball til ære for dem.
Nei, jeg har en bedre idé. Vi går på ballet.
- Mener du alvor, løytnant? - Vær så god.
- Unnskyld meg litt. - Hvem var det?
Jeg er straks tilbake.
General, løytnant Jan Nowak. Kurer fra Warszawa.
Jeg har hørt om deg.
Det forbauser meg at du er her ennå. Venter de ikke på deg?
General Tatar nekter å fly meg til Brindisi.
Jeg må snakke med deg før jeg drar.
- Du trosser en direkte ordre. - Ja, major.
Hvorfor nekter Tatar?
Jeg vet ikke, general. Han sa bare at han bestemmer.
Interessant.
Men jeg kan ikke hjelpe deg. Jeg skal fly til en inspeksjon i Italia.
Lykke til.
Mikolajczyk ba meg overtale Bór til å ignorere London og gå til krig.
Unnskyld, kjære. Jeg må snakke med løytnanten.
Jeg overlater kona mi til deg, major.
Vi går et sted der vi får være i fred.
Det er absurd. Sa han virkelig det?
Vi kan ikke la det skje.
I den nåværende situasjon ville det være politisk selvmord!
Fly til Warszawa og få Bór fra den galskapen til Mikolajczyk.
- Andre er av samme oppfatning. - Ja, general.
Ikke kjemp mot tyskerne.
Hold landet i live.
Gjør retrett vestover.
Du får bli med meg til Brindisi, deretter er du på egen hånd.
Og si til Tatar at jeg bestemmer her.
Vet ikke om kvinner har adgang her.
Igjen møtes vi for sent. Jeg må reise umiddelbart.
Kanskje vi møtes igjen en dag.
Et sted i en by langt herfra
står en vakker kirke.
Framfor den bærer Jesus det hellige kors.
Han viser vei for sitt folk.
Jeg ber om at vi møtes der når krigen er over.
- Ber? - Ja.
Noen ganger ønsker jeg at du var en hersens yankee.
Burleigh Street 21B. Leilighet 5.
Neimen...
- Overrasket? - Burde jeg være det?
Jeg er ærlig talt det.
Det hindrer deg nok ikke i å komme inn.
Nå som jeg er her, kan ingenting stoppe meg.
God kveld, frøken.
Løytnant, vi må snakke sammen. Det er viktig.
Selvsagt. Jeg skulle akkurat gå. Adjø.
På gjensyn.
Stig på, major.
Det er skjult mikrofilmer i håndtaket på børsten.
Ta dem med til Bór.
Vokt dem med ditt eget liv. Tilintetgjør dem først om noe skjer.
- Redd deg selv etterpå. - Ja, major.
Skremte jeg deg?
- God morgen. - Sett deg inni, vi må ta en prat.
Fallskjermhoppere fra RAF har landet i provinsen.
Det landet til og med et britisk fly nær Tarnów.
Send et fly til Bremerhaven til agenten vår i London.
Når ubåten kommer dit med ham, skal agenten reise hit.
Til Warszawa?
Agenten skygger Kwiatkowski.
Når han lander i Polen, skal vår agent også være her.
Pokker...
Nå må jeg reise til Polen.
- God kveld, løytnant. - Står til, karer?
Kjør videre, løytnant. Du får ikke være her.
- Straks? - Ja, løytnant. Straks.
Jævla yankee.
Dette er Radio Berlin med siste nytt.
I går gjorde en gruppe forrædere
av blodtørstige militsfolk og prøyssiske baroner
et feigt kuppforsøk...
- Har du fyr? - Vær så god.
Tyskere i hundrevis rømmer Warszawa.
Møt meg ved Poniatowskibroen.
Bli med meg, løytnant.
Angrepet på Hitler kan brukes som påskudd for oppstanden.
- De må stoppes! - Ja, general.
De må stoppes.
Løytnant Nowak, major. Her er mine papirer.
Jeg ber om å få bli med neste fly i luftbroen til Polen.
Kom hit hver dag kl 05.00 og 17.00 og spør om det går noe fly.
- Hvor lang tid tar det? - Kanskje 24 timer. Kanskje 24 dager.
Du må være tålmodig.
Jeg må reise nå. Om 24 timer kan det være for sent.
- Ser du hva som skjer her? - Jeg må til Polen.
Jeg skjønner det, men dette er krig, løytnant.
Ekte krig.
Skulle ønske min ikke var ekte, men det er den.
Alle har sin egen krig, løytnant. Dessverre bryr ikke verden seg om din.
Spør hver morgen.
Herrefolket.
De samler dyr som gjetere. Stjålne dyr.
Byen kommer til å eksplodere. Folket tillater ikke at de stjeler og flykter.
Angrip nå, før de rekker å reagere.
Vi kan ikke. Russerne er for langt unna.
Vi må slåss før de kommer.
Vi kan ikke vinne alene. Vi trenger engelsk støtte.
- Og vi vet fremdeles ingenting. - Hvor er den jævla kureren?
- Har du ikke noe sted å sove, løytnant? - Jeg trenger ikke det.
Jeg går ingen steder før jeg får bli med et fly.
Dette begynner å likne ulydighet i krigstid.
Til og med ordrenekt.
Jeg organiserer tusener forsendelser med utstyr
til partisaner i Frankrike, Jugoslavia og Hellas.
- Vi har en andre front i Frankrike... - Den første fronten er i Polen, major.
Det er sovjeternes krig. Den angår ikke meg.
Får jeg fortelle en hemmelighet?
Du må ikke si det til noen, om de så kapper deg i småbiter.
I dette øyeblikk, etter fem års jævla krigføring...
I et kort øyeblikk som snart er over og etterlater deg maktesløs igjen...
I dette øyeblikk, her og nå, i løpet av et kort minutt,
avhenger Polens framtid av oss to.
Kast alt som kan knytte en til England. Sigaretter, fyrstikker, gamle billetter,
bokser, papirer, pistoler...
Jeg kvittet meg med alt før vi gikk på flyet.
Sjekk igjen. Har du fjernet merker fra klærne?
Det er ordnet.
- Har du tjenestevåpen? - Nei, kvitterte det aldri ut.
For sikkerhets skyld...
Legg på mer. Jeg hører det.
Klar til landing.
Ikke gå ut om natta! Det er partisaner der ute.
- Hold kjeft, kvinne! - De har allerede advart deg!
Klapp igjen, ellers blir jeg gal!
De drepte Staszek, er ikke det nok?
Hold kjeft! Gå inn!
Hører du det?
En tomotors Dakota. Jeg tror ikke de bomber oss.
- Hvor mange menn har du? - Mennene mine er mekanikere.
Landingsstedet voktes av hundre lokalkjente partisaner.
Jeg sender ikke 12 mekanikere inn dit.
- Det er mytteri. - Men det er ikke dårskap.
Tilkall SS fra Tarnów, så går vi inn.
Hallo! Hatten min!
- Skoen min! - Skynd deg!
- Hva er det som skjer? - Fortere!
- Hent båra!
Sjef!
Vær så god. De trodde den tilhørte meg.
Og hatten?
Flyet bråker svært! Tyskerne kan høre det!
SS-forlegningen ligger i Tarnów. Det er en times reise herfra.
Dytt det løs!
Grav hjulene fri!
- Vi har ingen spader. - Så bruk noe annet!
Ingen spader?
- Det andre flyet tok av uten problemer. - Bakken er våt.
Vi må dra. De vil høre oss.
Om flyet ikke kan ta av, flytter vi lasten til vognene.
Dere får vente.
Vi kan bruke kjerrebordene.
Det sitter for dypt. Vi må ha spader.
Riv av kjerrebrettene. Stikk dem ned under hjulene.
Kan du tolke? Jeg må snakke med flygeren.
Kaptein!
Vi har ingen spader å grave dere løs med.
Kan du ta av før daggry?
- Oversett det. - Jeg tar det.
De spør om vi kan ta av under disse forholdene.
Nei, vi må tømme lasten og brenne alt.
Kapteinen sier det er umulig. Tøm lasten. Vi brenner flyet.
Brenne flyet? Det tillater vi ikke!
- Hva vil du gjøre? - Grave det løs.
Det går ikke. Hvor mange menn holder vakt?
- 15. - Hent dem hit.
Bruk kjerrebordene! Resten fortsetter å dytte!
Fort!
Fortere!
Dytt!
De vil være i luften midt på lyse dagen.
SS er her snart. Vi drar.
Giv akt!
Hvil. Neste fly lander om en uke.
- Ta dem med til moren din. - Ja vel.
Snikskytter!
Gjennomsøk skogen!
Dere blir her. Kazek, led dem.
Først sønnen, og nå faren.
Når slutter denne jævla krigen?
Hvorfor er dere her ennå?
Dere har viktigere saker å gjøre.
Om de stopper oss, kan vi ikke prate oss ut av det.
- Hvor gammel var han? - 19.
Jeg er ikke redd tyskerne, men jeg er redd Stolarska.
Hun lot ham ikke få bli med oss ut i skogen.
Hun låste ham inne i huset. For en verden vi lever i...
Løft ham av.
Hattene.
Skynd dere.
Jeg spør ikke igjen.
Det brenner ennå.
Flyet satte seg fast, måtte graves løs. Jeg melder fra til Luftwaffe.
- Ransak alle hus, stasjoner og veier. - Hvem leter vi etter?
Denne mannen.
Dere drar til jernbanestasjonen. Jeg ransaker husene.
Tyskerne holder seg inne om natta. Såpass sterke er vi.
Kom så, kom så!
Når russerne kommer, vil tyskerne bli utslettet.
Ja da, og vi også.
- Hvem skal til Kraków? - Vi!
Få opp dem i vogna, så drar vi.
- Hvordan er det med Stolarska? - Eldstesønnen død i Auschwitz og nå...
Lykke til.
Vask blodet av vogna, ellers dreper de dere.
- Vi sykler til Slotwina. - Er det langt dit?
20 km. Vi har to timer. Det holder.
- Kommer du? - Kan vi ikke ta en vogn?
Vi har ingen.
- Da bytter vi med dem. - De har dratt. Vi har liten tid.
Jeg må til Slotwina og kontrollere stasjonen der.
Hva er problemet?
Vi tar med sykkelen på vogna.
Vi har ingen vogn. Hva er problemet? - Ikke noe.
- Jeg klarer det ikke. - Å? Du trenger ikke bruke hånden.
- Jeg kan ikke sykle. - Hva?
Alle kan vel det!
Alle kan det, men ikke jeg.
Bra! Fortsett sånn!
Sving! Fortsett framover!
Stopp. Prøv igjen.
Prøv igjen. Fortsett sånn.
Rett opp styret.
Vi er ferdige... En fallskjermjeger som ikke kan sykle.
Jeg er ikke fallskjermjeger.
- Vi rekker ikke dit i tide. - Ta min vogn, noen høns og egg.
- Vi skal til markedet. - Takk og pris...
- Tyskerne kommer! - Opp på loftet, fort!
Ta med guttungen!
Løft ham opp.
Be henne slutte.
Stolarska, slutt å sope.
Hvor er din mann og sønnene dine? Med bandittene?
Mannen til Stolarska ble borte i 1939.
Eldste sønnen ble arrestert.
Bare den yngste er igjen. Ute i skogen.
Han er antakelig død.
Spør henne hvor han er.
Hvor er yngste sønnen din, Stolarska?
Svar ham.
Han er i SS, ikke en simpel vaktmann fra byen.
Har hun sett noen fremmede?
Har noen fremmede kommet forbi i dag?
Si hun må svare.
Hva gjør du? Witze?
Si noe, selv om du ikke har sett noen.
Hvorfor gråt hun?
Hvorfor gråt du?
Brenn ned huset.
- Ikke gjør det! - Vi lever bare én gang.
Du kan ikke hjelpe henne nå. Har ikke du et oppdrag å utføre?
Offiser... Alle disse tingene...
Vi er ikke tyver.
Til jernbanestasjonen.
Kommer du, løytnant?
Ta hestene og vogna før alt brenner opp!
Skal vi to til markedet? Er det planen?
Det er latterlig.
Vi trenger en annen forklaring.
Noe mer troverdig.
Papirer.
Skal dere til markedet?
- Ja. - Skjønte det, siden dere har med høns.
Tyskerne kontaktet stasjonen. De leter etter en fallskjermhopper.
Blond. Normal kroppsbygning. Rundt 35 år.
Akkurat som deg.
Vi er bare torghandlere.
Torghandlere! Da må dere være på vei til markedet.
Slutt å tulle. Dere skulle være sammen med Wlodek.
Tre menn på sykkel, ikke to menn på kjerre.
Hvordan vet jeg hvem dere er? Jeg lurer på om dere er dem dere sier.
Her kommer tredjemann.
Her er billettene deres.
Hold dere unna stasjonsbygget.
- Det er få reisende her. Ingen tyskere. - De leter etter en blond mann...
- Greit. Ta på deg hatten. - Jeg har mistet den.
Lykke til.
Syketransportene tar aldri slutt. Bra vi bare ble 30 minutter forsinket.
Russerne knuser dem. Få kommer levende tilbake.
Toget er 45 minutter forsinket.
Ikke ta sånn på vei.
Tyskerne har ikke vært her på en hel uke.
De kom for sent.
De ringer til stasjonen i Podleze. Gendarmene vil stoppe oss.
De er ute etter meg.
Det er en skarp sving om seks-sju kilometer. Hopp av der.
Jeg må til Warszawa.
Du kommer deg ikke til Warszawa. Gestapo vil ta deg til fange.
Det er opp til deg.
Ikke forlat toget! Hold dere inne i vognene!
- Se til at ingen forlater toget. - Stig om bord.
Bli med meg.
Papirer! Av med lua!
Papirer! Ta av hatten!
Papirer!
Ta av hatten!
Av med lua!
Papirer!
Av med lua!
Dere kan kjøre videre.
- Kontakt oss om dere ser ham. - Herr Janicki!
Si til passasjerene at de kan forlate toget nå.
Dere kan stige av toget nå! Toget går om ett minutt!
Folketysker, men en bra mann.
- Er vi i Warszawa før portforbudet? - Vi bør være det.
Hvilken konduktør ber passasjerene om sånt?
En konduktør i krigstid, frue.
Alle ombord! Toget går!
Legg an! Skyt fritt!
Unnskyld. Unnskyld meg.
Vi kan ta byens garnison.
Kanskje.
Fallskjermhopperne i Göringdivisjonen kom til Zyrardów i går.
Uten Sosabowski har vi ingen sjanse.
Har vi hørt noe fra kureren?
Et fly fra Brindisi landet i går natt.
Men meldingen fra Tatar nevnte bare Wolski og to menn fra Kraków.
Kureren står ikke på passasjerlista.
- Det er etter portforbudet. - Vi trenger en rolig natt.
En annen gang...
Han.
Og han.
Papirer. Åpne kofferten.
Dere to!
Åpne koffertene, vis papirer.
- Ikke noe mer? - Nei.
Sikker?
Inn her!
Herregud... De sårede som ikke klarte seg.
Det gjelder engelsktimene.
Kom inn.
Sett dere.
- Gi meg en time. - Det haster!
Jeg vet ingenting om det. De ba meg hente jenta.
Så jeg skal hente henne.
De sa dere ville vente. Men vil dere vekk nå, så gå.
Det er ikke meg imot, sånn som dere stinker.
Dropp hilsingen.
Vil de ha 100 000 menn for å grave? De stjeler hæren vår. Vi må si fra.
Operasjon Burza starter i morgen klokken 17.00.
Herregud, det begynner. Hva har du gjort?
Vi kan ikke la tyskerne gjøre første trekk.
- Tiden er ikke inne. - Den er aldri det.
Vi kan velge beste tidpunktet. Avbryt det nå!
General, vi mobiliserte 40 000 soldater som bevæpner seg nå.
- Det kan ikke stoppes. - Oberst Monter, trekk tilbake ordren.
Ja vel.
Han var på nattoget fra Kraków.
For svarte! Du hadde ham, Witze!
- Én tabbe til, så ender dette ille. - Ja, Obersturmbannführer.
De vil drepe oss alle.
De har forberedt seg på det i flere år.
De smir intriger. De har Europas største undergrunnshær.
Nå er tiden inne. Snart. Kanskje til og med i dag...
Himmler beordret meg å kontakte Bór og overbevise ham om
at det er russerne som er fienden hans.
Og at vi... er et mindre onde.
Polakkene ville gladelig drepe både oss og sovjeterne.
Har vi noen som har sett Kwiatkowski med egne øyne?
Bare Jarach. De andre ble tatt av Gestapo i Gdynia.
Det var en ting til. Agenten vår er kommet fra London.
Det var som pokker.
- Der er du. - God morgen.
- Jeg skal treffe Wolski. - Det er meg.
- Og jeg? - Jeg vet ingenting om deg.
Har de ikke sagt at jeg var på vei?
- Som sagt. - Har ikke general Tatar...
Jeg er løytnant Jan Nowak. Jeg må få møte lederne straks.
- Har aldri hørt om deg. - Pokker...
Dette er uvanlige omstendigheter.
Forstår du meg?
- Hva er dette for tøv?! - Tror du at jeg har tilgang til alle
og fører fremmede til lederne våre?
Kom, Wolski.
Jeg har informasjon av stor betydning for nasjonen.
Ledelsen må få vite det.
Var det viktig, hadde de fortalt meg det.
Jeg kan ingenting gjøre. Kommer du, Wolski?
Hva skjer med han der? Han kan ikke bli hos meg.
Ingen av oss kjenner ham. Han er for pågående.
- Han krever å få møte lederne. - Jeg slår deg ned snart!
Ingen her kjenner deg. Kanskje du er angiver, eller det som verre er!
Ro dere ned!
Det er brudd på reglementet, men greit. Og det er best at du holder kjeft.
Vi fløy hit sammen.
Fra London. Der så jeg ham hos den polske forsvarssjefen.
Jeg vet ikke hva oppdraget hans er, men det må være viktig.
- Vi kan ikke forlate ham her. - Det var det jeg ville høre.
Bli med oss, men jeg lover ingenting.
Du får bo hos søsteren min-Kasia.
Jeg sto ikke på passasjerlista fordi jeg fløy til Brindisi
- uten Tatars tillatelse. - Stille! Du er ikke i London!
Jeg skal prøve å hjelpe deg.
Det haster. Jeg må vente på alle involverte, været, at folk blir friske.
- Tillatelser, fly, kontakter... - Rolig nå!
De kan starte oppstanden uten deg.
Det er det jeg er redd for.
Obersturmbannführer Steiger, Sturmbannführer Witze.
Dere sendte et transportfly etter meg.
For en hyggelig overraskelse.
Hvordan var reisen?
I den stinkende ubåten eller det iskalde transportflyet?
Hva gjør jeg her?
Jeg snakker ikke polsk engang.
Jeg vil ikke være uforskammet, men jeg skulle forflyttes til Tyskland.
En dødsdom venter meg her.
Det gjelder den polske agenten som du traff i London.
Vi vet at Kwiatkowski er i Warszawa nå.
Skal jeg vandre gatelangs der på jakt etter løytnanten?
Er det planen deres?
Jarach vet hvor Kwiatkowski oppholdt seg i 1943.
Skal han assistere meg?
Vi hadde kureren, men han unnslapp.
Han vet at han er vårt fremste mål.
Du er vårt eneste håp.
Jeg har en plan.
Først skal jeg besøke en kirke.
Tenk deg en halv million soldater som vi kan væpne til tennene.
Et helt perfekt våpen mot russerne. Polakkene hater dem.
De hatet dem mer enn oss... for et par år siden.
Dessverre er det for sent nå.
Heinrich Himmler er ikke enig. Vi bør ikke tvile på ham.
Overlat resten til meg.
Ring noen fra organisasjonen.
Telefonene kan være avlyttet. Jeg skal finne min gamle kontakt.
- Du venter her. - Jeg kan ikke bare sitte i ro!
- Jeg blir ikke lenge. - Jeg drar.
Ha det bra.
Stans!
Papirer, takk.
- Kontrollen er ferdig. Gå videre. - Vi er i tjeneste.
Vi også.
Alt er i orden. Takk.
Ta det med ro. Vi holder øye med dem.
Takk.
Takk og pris at du er her!
Jeg lette etter en kontaktperson, men jeg trenger din hjelp.
Jeg dobbeltsjekket. London har ikke sagt et ord om deg.
- Vet ikke hva jeg skal gjøre med deg. - Bare ta meg med til Bór.
Har du adressen hans? Jeg har den ikke.
Adjø.
- Det er ikke så enkelt, det tar tid. - Oppstanden bryter snart ut.
Når det har begynt, er det for sent.
For alle.
Jeg skal prøve å hjelpe deg.
Men jeg advarer deg. Det kommer ikke til å bli lett.
Han insisterer, virker ærlig.
Løytnant Wolski så ham snakke med forsvarssjefen i London.
På et ball.
Jeg vet ikke... Etterlysningen virker ekte.
Han fløy ikke hit fra London.
Ifølge passasjerlista var han ikke på flyet.
Ingen kjenner ham.
Han vil snakke med Bór. Det virker mistenkelig. Hva tror du?
Det er ikke vanskelig å forfalske en etterlysning.
Har han en gipset arm?
Hva?
Nei, det har han ikke.
Lutek får ta seg av ham. For sikkerhets skyld.
- Uten rettssak? - Vi er i krig.
- Kanskje han er gal. - Eller kanskje ikke.
Vi må beskytte Bór.
"Dessverre må jeg meddele
at den polske hjemmefrontens leder
fulgte i sine forgjengeres fotspor og overga oss da vi trengte ham."
De flykter, som i 1939. Jeg lurer på hvor hen.
Madagaskar!
- Det er bare bolsjevik-propaganda. - Hvordan vet du det?
- Jeg vet det bare. Har du møtt dem?
- Du kommer til å få en kule i hodet. - Du skal ikke true meg.
Moskva sier vi må stå sammen mot tyskerne.
Er jeg bolsjevik fordi jeg vil slå tilbake tyskerne?
Jeg mistet to sønner ved Pawiak. Så du skal ikke true meg!
Slutt!
Vi vet at de er i Warszawa. Stikk.
Kabaret og vodka.
- Hva gjør du? - Jeg trenger noe sterkt å drikke.
Jeg har lett etter deg.
I morgen klokken 11. Vogn 27, Plac Unii.
Får jeg møte ham eller blir jeg drept? En mann driver og skygger meg.
Slutt å drikke.
Lykke til.
Er du bevæpnet?
Denne veien.
- Skal jeg komme tilbake i morgen? - Nei, jeg trenger deg ikke mer.
God dag.
- Telefonen, takk. - Der.
Hvor har du vært? Vi må dra.
- Gikk det bra? - Aner ikke. Jeg tar deg bare med dit.
Han er her. Kransínskichveien 12. Jeg kan vente her.
Men skynd deg.
Stopp!
Tyskere! Løp!
Tror du på drømmer?
Lykke til.
Er du bevæpnet?
Denne veien.
Løytnant Jan Nowak melder seg for generalen.
Noen ordrer fra forsvarssjefen?
General Sosnkowski tilrår at vi viker unna sovjeterne
og gjør retrett vestover. Da...
Vi kjenner til det alt.
Når traff du ham?
- 16. juli, i Brindisi. - For to uker siden?
Siden har sovjetiske tropper inntatt Praga.
Vet du noe som vi ikke vet?
Hemmelige mikrofilmer er skjult i håndtaket.
Takk. Sett deg.
I Moskva og Teheran ble det besluttet at okkupasjonssonene
ikke baseres på den endelige frontlinjen.
Polen kommer til å havne under sovjetisk styre.
Vestlige allierte vil ikke ha tilstedeværelse her.
Sovjeterne kan innføre sin administrasjon her.
De allierte vil ikke motsette seg det.
De gikk til krig for oss, og nå har de solgt oss til sovjeterne.
Ufattelig.
Jeg har et spørsmål.
Om vi tar opp kampen om Warszawa...
Kan vi da regne med at de flyr inn våpen?
At vi får hjelp av Sosabowskibrigaden og polske RAF-divisjoner?
Og at de bomber de tyske stillingene?
Nei.
Vi har ingen egne fallskjermdivisjoner.
England kontrollerer dem og de sendes til Vestfronten.
De polske divisjonene er en del av RAF. De er ikke selvstendige.
Warszawa er for langt fra Vestfronten til å interessere de allierte.
Om vi vil ha militær støtte...
...må vi spørre Sovjetunionen.
- Det er deres front. - Hvorfor ikke eskimoene?
Hva er din mening?
Skjønner de allierte hva som skjer her?
Du overvurderer støtten deres.
Om Operasjon Burza, oppstanden i Warszawa,
var tenkt som en politisk demonstrasjon,
vil det ikke påvirke de alliertes holdning i det hele tatt.
For folk flest kommer det til å være en storm i et vannglas.
Det er tyske enheter ved broene. De vil antakelig sprenge dem.
Takk. Hold meg informert.
Nå spiser vi.
Kom igjen!
Ut!
Fortere!
Jeg er ikke i tvil om skjebnen vår etter at russerne marsjerer inn.
Jeg vil heller møte min skjebne enn å gi opp uten kamp.
Vi må fullbyrde vår plikt. Til siste slutt.
Hva sier du, løytnant?
Hva er ditt syn på saken?
Vi må kjempe.
Vi må håpe at Sovjetunionen hjelper oss og at vi vinner.
Om de svikter oss og tyskerne er for sterke,
så dør vi en ærefull død.
Om vi taper, så har vi ingenting igjen.
Nå snakker du imot ordren du fikk.
Jeg ga dere forsvarssjefens ordre.
Men min mening?
Jeg har reist gjennom landet. Vi er dødsdømte uten de allierte.
Men jeg vet også at det ikke fins noe annet vi kan gjøre.
Om vi slåss, så vet vi ikke vår skjebne.
Men om vi gir opp, vil det for første gang i historien
garantert knuse nasjonens sjel.
Vi gjør det tyrskerne ikke klarte og det sovjeterne ikke vil gjøre.
Vi kommer ikke til å tape. Vi viker og viker og viker...
Til vi har fullstendig, brutal sovjetisering.
Det vil koste oss dyrt.
Men det er for kommende generasjoner.
Vi tenner fakkelen.
Bålet. Det er et bål, general.
- Hva gjelder det? - Razzia i Krasinskiegogaten 16.
- Vi må evakuere. - Du får fortelle resten i morgen.
Du får bli med til Grottgeragaten.
Vi må vente.
De fleste gikk for en time siden. Menn i 40-årsalderen.
Kwiatkowski?
Vi kan pågripe ham og en annen agent...
Eller...
Hjelp meg! Jeg er ikke kjent her!
Opp trappa!
Til venstre! Første dør til venstre!
Løp!
Den eneste grunnen til at du er i Warszawa akkurat nå,
er at du er en agent fra MI6.
Du vet godt at jeg ikke kan bekrefte det.
For et sammentreff. Uten razziaen hadde vi ikke støtt på hverandre.
- Har du en pistol? - Nei.
- Papirer? - Mitt svenske pass.
Rolig...
Det skjer i morgen klokken 17.00.
- Vi møtes her. - Leit med søsteren din.
- Vi skal befri henne. - Kanskje.
- Jeg informerer de andre. - Vent. Det gjelder vennen min.
Skjønner du hva det betyr?
Ja. Det fins ingen annen løsning.
- Det var bare kontaktpersonen min. - Var det viktig?
Hjemmefrontens ledere skal møtes her i morgen.
De flyttes av sikkerhetsgrunner. Jeg rer opp en seng til deg.
- Jeg kan ikke bli her. - Du må. Det er portforbud nå.
Eieren reiste ut på landet. Hun fryktet at byen skal bli en slagmark.
Jeg finner noe til deg. Et øyeblikk.
Kommer det til å bli kamp?
Jeg er i Grottgeragaten. Hjemmefronten samles her i morgen klokken 17.00.
- Er du ikke redd? - For hva? Oppstanden?
Jeg er bare redd for tilfeldigheter.
Jeg kan akseptere det uunngåelige uten frykt.
I London trodde jeg at de allierte ville hjelpe oss, men ingen kommer.
Vi polakker må klare oss selv.
Jeg må gå nå.
Jeg har en grammofon.
Vi var på ball i London og fikk aldri sjansen til å danse.
Bare én dans, så må jeg gå.
- Følg etter henne. - Hvordan? Gaten er tom.
Nå, ditt polske svin!
- Det er portforbud om fem minutter. - Jeg skal ikke langt.
Vi går inn.
Jeg har tenkt.
Det kan være en annen grunn til at du er i Warszawa.
Du er Gestapo-agent.
De henter deg i morgen tidlig.
Du må sove et sted, så...
Og hva gjør vi nå? Skal vi skyte hverandre?
Mennene mine kommer. Du slipper ikke unna.
Selv om du skyter meg. Men det gjør du ikke.
Du har aldri drept noen.
Det fins en annen løsning.
Sjefen min vil snakke med Bór. Du kan hjelpe oss og deg selv.
Mennene dine fins ikke lenger. Nå skal du bli med dem.
Synd.
Igjen møtes vi forgjeves.
- Du kunne hjelpe meg. - Jeg gjorde akkurat det.
- Det er han. Det er Kwiatkowski. - Trodde ikke han ville bli her.
- Hvorfor ikke? - Doris er forsvunnet.
Fire av mennene våre også.
Om Bór ikke er her til 17.00, henter vi inn Kwiatkowski.
- Doris er kanskje der inne. - Ja vel.
Tiden er inne.
1. august 1944.
Torsdag klokken 17.00. Tiden er inne.
Vi går inn.
En oppstand...
Følg meg!
Til minne om Jan Nowak-Jezioranski.
Kureren fra Warszawa, som hadde Polens frihet som sitt livs mål.