- Tidligere på "Resident Alien"...
- Jeg tror romvesenet er her for å drepe alle. - Du vil hjelpe meg med å finne enheten min.
Det er på breen. Du kan ikke gå dit. Harry, ikke gå! Det er for farlig.
- Ikke for meg. - Harry!
- Har du barn? - Vi har en liten gutt som heter Max.
- Max. - Ta nummeret mitt. Ring når som helst.
Når jeg finner enheten min, kan jeg endelig drepe dem alle.
- Harry! Ikke rør deg.
Jeg er det folket ditt kaller en utenomjordisk.
- Et romvesen. - Åh, jeg føler meg kvalm.
Man fortjener respekt gjennom sine handlinger, betjent. Laget du din egen mordtavle?
Toksikologiske resultater. Sam ble forgiftet.
Du respekterer meg ikke, og det har du aldri gjort. Jeg slutter!
Jeg gir ikke opp. Jeg skal få oss ut herfra.
- Fortell meg hvordan jeg kan hjelpe deg. - Beinet mitt.
Jeg vil dø hvis du ikke hugger den av.
Ok, se på meg. Jeg lar deg ikke dø.
Ser føttene mine ut som vannmeloner? For de har lyst til det.
De mest sexy vannmelonene jeg noen gang har sett.
Fortsatt så mye å gjøre før "Jack" eller "Joanie" kommer. Vi trenger barneseng laken og burp kluter.
- Parmassasje. - Så...
hvor står vi når det gjelder barnemat? Krukke eller hjemmelaget?
Jeg vet ikke. Jeg leste at hjemmelaget holder seg ikke like godt. Litt for klumpete.
I tillegg har jeg prøvd baby eplemos, og den er helt fantastisk.
Hva skjer?
Jeg vet ikke.
Herregud.
Elskling!
Å, kjære. Babyen.
Ok.
Du så det, ikke sant?
OVERSATT OG SYNKET AV LEOGATE1968
Jeg er død.
Men hvis jeg er død, hvorfor føler jeg meg da så varm og god? Som om jeg blir klemt av en sky?
Å nei. Dette må være etterlivet.
Jeg er i menneskelig himmel. Det gir meg lyst til å drepe meg selv.
Jeg ser at morfinen fortsatt virker.
- Hva gjør du her?
Hvorfor ser livet etter døden ut som en elendig hytte?
Er du også død?
Jeg ville ikke la deg være alene etter det du har vært gjennom. Kom igjen.
Kom igjen. Du må spise for å få kreftene dine tilbake.
Nå vet jeg hvorfor du har 64 liter melk i kjøleskapet.
Ok, jeg må skifte bandasjen.
Jeg synes vi burde prøve å unngå mistanke. Så jeg begynte å se på å skaffe deg en protese.
- Jeg vet... hva i helvete er det? - Det er beinet mitt. Det regenererer.
- Hvordan er det i det hele tatt mulig? - Folket mitt er etterkommere av blekkspruter.
Snart vil det vokse lenger, og da vil jeg forvandle molekylene til menneskelig form.
Så du forteller meg at den tingen til slutt vil se ut som den?
- Ja.
Bortsett fra føflekken og hangnaglen. Jeg tygget tåneglen for lavt.
- Du kan gå nå. - Unnskyld meg?
Jeg var oppe hele natten.
Jeg skaffet forsyninger. Jeg kledde sårene dine. Jeg vasket deg, og dette er hvordan du takker meg?
- Jeg ba deg ikke om å bli. - Vel, det gjorde jeg,
fordi det er det mennesker gjør. De tar vare på hverandre.
Du vet, når noen... jeg beklager, jeg kan ikke ta deg seriøst med den greia.
Hva er galt med den? Det er helt normalt.
Herregud, kan du ikke bare sette en sokk på den?
Den liker den friske luften. Det er heller ikke en greie.
Det er en fot. Du mobber meg for foten min.
Vær forsiktig med den.
Nei. Vær forsiktig.
Ikke trykk på den svarte knappen. Jeg er ikke klar til å sende etter folket mitt ennå.
- Denne svarte knappen? - Asta.
- Si takk. - Takk.
Takk skal du ha.
Bare hyggelig.
Ikke beveg deg. Jeg skal på jobb, og jeg kommer tilbake senere.
Hvis alt går som planlagt, det vil ikke bli noe «senere».
Ja. Seinere.
Faen!
Jeg visste det.
Hvorfor ignorerer du anropene mine?
Jeg beklager. Jeg har bare vært så opptatt.
For i går kveld sendte du meg inn for å få hjelp, og da jeg kom ut igjen, var du og Harry borte, så...
Ja, beklager. Harry var i dårlig form. Og jeg innså at vi ikke hadde en MR-maskin. Så jeg tok ham til sykehuset i Braddock.
Hva?
- Jeg kjenner deg for godt. Du lyver. - Det gjør jeg ikke
- Jo, det gjør du. Du har en endring. - Åh, virkelig? Hva er min endring?
Vel,
jeg kan ikke si det, for da ville bare skjule den, og jeg ville ikke kunne se den. Det er som...
- Jøss, har du noen gang tenkt på å jobbe for CIA? - Ja, faktisk, jeg venter på tilbakemelding.
Hei, Asta. Legen fikk meg til å ringe Braddock for å følge opp Harrys MR.
Men de har ingen oversikt over det.
Det er en feil. Så jeg skal ta meg av det. Takk skal du ha.
Hvorfor stirrer hun sånn på deg?
Hva har du gjort?
Har du ikke bedre ting å gjøre, Ellen? Kanskje pakke ut forsendelsen med katetre som kom i morges?
Å, riktig. De morsomme greiene.
Holder et øye med deg, Twelvetrees.
Strømkilden er skadet.
Bygget for å gi energi i 5000 år men tilsynelatende ikke bygget for å tåle et ubeskyttet fall ned i en sprekk.
Visse fremmede raser implanterer små sendere i mennesker for å overvåke deres aktivitet.
Hvis jeg kan finne en av dem, kan jeg reversere den for å starte enheten på nytt.
Ja.
Jeg hørte at du falt ned i en sprekk. Fant du radioen din?
Radioen min er ødelagt.
- Jeg prøver å fikse den. - Vel, kanskje jeg kan hjelpe.
- Er det denne? - Ikke rør det.
Du må...
...dra.
- Du er i hvert fall ok.
Hvis Asta ikke var der, Ville jeg vært død.
- Bortsett fra nå vet hun sannheten om meg. - Har du fortalt henne det?!
Jeg trodde hele denne romvesen-greien bare var vår hemmelighet.
Det sluttet å være hemmelig da du fortalte den lille vennen din der borte med hodeplagget.
Hun må ha fulgt etter meg. Ikke bekymre deg. Hun kommer ikke til å fortelle det til noen.
- Hun sverget til Allah. - Vet Allah om det?!
Hvor mange har du fortalt det?
Prøver du å kutte meg ut? Om det ikke var for meg, hadde du vært i Georgia nå.
Jeg fikk denne våpenhvilen til å skje. Jeg vil inn.
– Du er så påtrengende.
Å, det ser ut til at romvesener også blir satt ut av sterke kvinner.
Bli vant til det. Vi skal ingen steder.
- Hva gjemmer du under der? - Jeg dekket det av en grunn.
Det er radioen hans så han kan kontakte folket sitt. Men den er ødelagt. Så han prøver å fikse den.
Hvorfor kan du ikke bare reise hjem i romskipet ditt?
- De tok det, gjorde de ikke? - Hvordan visste du det?
Må være regjeringen. Det betyr at de er etter deg. Det kan være hvilket som helst av byråene.
Men det er nok «Men in Black».
Det er et topphemmelig byrå som overvåker fremmedaktivitet på jorden.
Men de går ikke alltid i svart, og de er ikke bare menn.
Hvorfor kaller de dem da «Men in Black»?
Fordi det er kulere enn å kalle dem "Folk i klær."
- Det er ganske åpenbart. - Jeg er ikke bekymret.
Når jeg har fikset... radioen min,
vil de ikke være noe problem. Jeg mangler bare en del.
Har du prøvd jernvarehandelen? De har alt.
Faren min kjøpte til og med en pysjamas der.
Med mindre du kjenner noen som har vært i kontakt med andre romvesener, så er jeg... hva er uttrykket?
"Faen meg tom for flaks."
Hvis du ikke slutter med den språkbruken rundt oss, må vi vaske munnen din med såpe.
Kjør på. Jeg liker såpe. Jeg spiser det hele tiden.
Faen, rass, piss, pikk. Hvor er såpen? Jeg er så sulten.
Vent, jeg vet hvor du kan gå for å finne romvesen ting.
- Hei! Hvor skal du? - Jeg må hente en manglende del for radioen min.
Nei. Du kjører ikke med ett ben.
Jøsses!
- Benet ditt vokste tilbake. - Akkurat som jeg sa det ville.
Nå må jeg gå.
Greit. Selv som en late som lege, må du vite at medisinen fortsatt forblir i systemet ditt.
Jeg tok bare mer. Jeg vil bli bra.
Hvilken er lastebilen min?
Ok. Gi meg disse. Jeg skal kjøre deg.
Hvor skal vi?
Jøss. Vi skal virkelig gjøre dette.
Skal de liksom være meg?
Folket mitt er ikke et kostyme.
Velkommen til mitt liv.
Å, dette blir gøy.
VELKOMMEN ROMVESENER
Litt kult at jeg er her med en ekte romvesen.
- Jeg føler meg spesiell. - Du er ikke spesiell. Du er vanlig.
Det er merkelig nok mindre fornærmende nå som jeg vet at du er fra verdensrommet.
- Værsågod. - Takk skal du ha.
Greit. Så hva nå?
Våre forfedre hadde lærere. Ingeniørkunnskapen kom fra utenomjordiske.
Endelig, litt ære. Jeg liker denne høyhårede herren.
Månelandingen var en skamplett. Det hele ble filmet på en lydscene av Kubrick.
- Astronautene landet på månen. - Bra.
Og kroppene deres ble overtatt før de kom tilbake.
- Hva?
Og vi finner bevis på dette over hele verden.
Mayaer, alle snakker om kalenderen sin, men de ga aldri noen ære for dagsplanleggeren deres.
- Vi har de grå. - Lumske drittsekker.
- Arcturianerne. - Idioter, så billige.
- Små grønne menn. - De er søte, og de vet det.
- Mantis. - En av dem skylder meg penger.
Og De Blå Avianerne.
De er faktisk veldig hyggelige.
Vel, ser ikke dere to koselige ut?
- Hei, sheriff.
Har du noe du vil si til meg?
Jeg vet ikke. Har du noe du vil si til meg?
I så fall, ja. Ha en fin dag.
Farvel, Lewis. Vi sees på torsdag.
Torsdag.
- Hva er torsdag? - Vi spiser lunsj.
Hun sitter sikkert her og baksnakker meg, og du kjøper lunsj til henne? Jeg ser hvordan det er.
Hun sa ikke noe. Faktisk så lyttet hun mest. Det kunne du ha brukt også.
Hva skal det bety?
Forholdet ditt til Liv minner meg om meg og moren din før hun dro fra meg.
- Du mener da hun døde? - Kommer aldri til å tilgi henne for det.
Moren din var skarp. Hun utfordret meg alltid.
Når jeg rotet det til, ville hun ikke slippe meg av kroken, før jeg tok steg for å fikse det.
Det bør du tenke litt på.
Bestill meg en burger. Straks tilbake.
Hei hei hei. Pappa, pappa. Hei hei! Det er greit å be om hjelp.
Se hvem som snakker.
Sams toksikologiske resultater er kommet. Nivåene av botulinumtoksin A er gjennom taket.
Sam ble forgiftet.
Kanskje med insulin som leveringsmetode,
alt han eller hun trenger å gjøre er å injisere giftstoffet i et enkelt insulin hetteglass
og vente på at Sam skal bruke det.
Faen steike.
Hei, sheriff, sett deg. Jeg er hos deg om ti.
Ja, vel, jeg er ikke her for en hårklipp. Jeg er her på offisielt sheriff ærend.
- Jeg ser at du tar Botox-injeksjoner. - Ja.
Du trenger omtrent 20 enheter for det furete brynet.
Vel, jeg har nyheter for deg. Jeg liker furene, og jeg liker linjene.
- Abigail Hodges, du er arrestert for drapet på Sam Hodges. - Hva?! Hva snakker du om?
Det skal jeg fortelle deg. Du skjønner, jeg gikk gjennom telefonlistene dine, og jeg fant gjentatte anrop,
og jeg mener haugevis av dem, til et nummer. Vet du hvem det tilhørte? Thomas Hoffman.
Ok fint. Vi ser hverandre tilfeldig. Men skal du arrestere meg for å ha et sosialt liv?
- Kan ikke en enke gå videre? - Selvfølgelig kan en enke gå videre.
Det eneste problemet er de samtalene... begynte lenge før Sam døde.
Du skjønner, jeg tror du ville bli kvitt Sam fordi du hadde en affære. Det er et motiv.
- Å, bare vent litt... - Alt du trengte var høye nivåer av botulisme,
som du tydelig hadde tilgang til.
Så putte du giften i Sams insulinflaske. Og derfra, var det en tikkende tidsbombe som bare ventet på å gå av.
Og det gjorde det til slutt. Snu deg og legg hendene bak ryggen.
Snu deg rundt. Du har rett til å tie. Alt du sier kan og vil bli brukt mot deg i en domstol.
Du har rett til en advokat. Om du ikke har råd til en advokat, noe jeg ville bli overrasket over, for denne salongen er rå.
Hva er det du leter etter på et romvesenerfaringspanel?
Jeg får vite det når jeg ser det.
Takk skal dere ha. Hei, jeg er Peter Bach.
De fleste av dere kjenner meg fra podcasten min som «The Alien Tracker».
Jeg har brukt 15 år på Carl Sagan-senteret på SETI. Jeg har vært statlig konsulent.
Om dere har lest bøkene mine, så vet dere at jeg har en spesiell kompetanse som får romvesener til å frykte meg.
Og, selvfølgelig, jeg hadde mitt eget møte, som var, vel,
skremmende for å si det mildt.
Så det er min ærlige tro at romvesener går blant oss.
Og mitt oppdrag har blitt å finne romvesener, å fange dem,
og vel...
Ett skudd av dette...
med 10 000 volt kan jeg slå ut en elefant.
- Går det bra? - Ja. Jeg er ingen elefant.
Jeg fant også ut at å snakke om møtet mitt, hjalp meg med å få en følelse av kontroll.
Og jeg vil gjerne at dere tenker på dette som et trygt forum hvor dere kan gjøre det samme.
Så vær så snill, kom opp og del med rommet uten å dømme,
slik at vi alle kan høre om dine erfaringer.
Jeg kjørte hjem sent en kveld, da dette blå lyset,
strålte gjennom taket på bilen min.
- Jeg våknet med disse trekantede kuttene... - Jeg ble paralysert.
Og med sår på magen og over ryggen.
- Det var forferdelig. - Øh...
- Det er etset inn i hjernen min for alltid. - De festet meg til denne,
- kalde, harde metalloverflaten. Og... - De er monstre.
- Og de er her for å drepe oss. - ...de tok denne lange rørstanga
og de puttet den inn...
i mitt...
Han skulle si rasshølet sitt.
En natt, for noen måneder siden, min eksmann og jeg kranglet,
noe som er en vanlig ting for oss. Øh...
Jeg bestemte meg til slutt at jeg hadde fått nok, så jeg løp ut,
men jeg var ikke sikker på om jeg gjorde det rette.
Og så så jeg det. Det var en ild på himmelen,
som et ledelys.
Det ga meg styrke.
Styrke til å gå videre og aldri se tilbake.
Måneder senere kom jeg i kontakt med den jeg nå vet var okkupanten av den UFOen.
Noe med ham fikk meg til å føle meg trygg,
og ikke alene.
Og jeg vet at det ikke er det dere alle har opplevd. Men stol på meg,
basert på mitt møte,
Jeg tror ikke de er monstre.
Jeg tror noen av dem er her for å gjøre godt.
Niks!
Jøss.
Abigail Hodges. Hvem skulle ha trodd det?
Vel, gratulerer med å løse saken. Du må være glad.
Ja, vel du vet, en mann døde. Så det er egentlig ikke så mye å glede seg over.
Selvfølgelig. Jeg mente bare...
Vel, du brukte opp mye ressurser på å sokne i innsjøen. Som,
utrolig mye faktisk som jeg fortsatt prøver å rettferdiggjøre overfor bystyret.
Har nok ikke råd til å ha Patience Familie Dag i år på bygrønt. Men hei,
du kom til bunns i det. Det er det som er viktig.
Ja, det stemmer. Det er det som er viktig. Takk skal du ha.
- Greit. - Ja.
Hei på deg, Jay. Hva kan jeg skaffe deg? Vi har en happy hour-spesial på IPAer.
Tilbyr du meg en drink? Jeg er ikke engang 18 ennå.
Jeg mente å tilby deg en juice i et ugjennomsiktig krus.
Vel, faktisk kom jeg bare inn for å spørre om jeg kunne intervjue deg for skoleavisen.
Alle i byen snakker om redningen.
Jeg er så lei av at folk gjør en stor sak av dette.
- Du trenger ikke sette meg på en pidestall. - Det vil ikke ta lang tid,
og jeg gjør det bare for de ekstra poengene.
Å, i så fall.
- Takk. - Det er bare noen få spørsmål.
- Spør i vei. - Greit.
Så, du var en olympisk skiløper.
Hvordan var det å konke ut og tape foran hele verden?
- Ikke fantastisk. - Ville du sett på deg selv som en fallen helt,
fordi du var en helt og så falt du?
Øh, jeg vet ikke. Jeg trodde dette intervjuet skulle handle om redningstingen.
- Jeg etablerer bakgrunn. - Kult.
- Så hva skjedde med hånden din? - Har bristet den.
Første gangen jeg falt ned i den sprekken.
- Du falt ned en sprekk? - Ja. Hva trodde du skjedde?
Jeg vet ikke. Jeg trodde du satt fast på toppen av fjellet.
- Klatret du ut med hånden din sånn? - Vel ja. Måtte liksom det.
Jeg var 9 meter nede. Asta og Harry var enda lenger nede.
Jeg visste at enhver redningsinnsats måtte vente til stormen hadde passert,
da ville det være for sent,
for da ville vi alle ha fått hypotermi og vært døde.
Kunne Asta ha dødd?
Ja. Det kunne hun. Jeg mener, vi kunne alle ha dødd faktisk.
Vi var ganske heldige.
Vet du hva, jeg, øh,
Jeg tror jeg tar den juicen i det ugjennomsiktige kruset nå.
Din kjerring, jeg mistet deg nesten.
Å, jeg er ok.
Jeg føler bare...
du burde kanskje kjøpe meg en drink eller noe, for nervene mine er som, stekte egg.
- Vi skal ta to brus. - En med vodka.
Når jeg våknet, Ante jeg ikke hvor jeg var.
Jeg mener, det ene minuttet lå jeg i sengen, og neste minutt lå jeg i en grøft ved siden av veien.
Og de puttet noe i meg. Se.
Jeg vet ikke hvorfor, men de følger etter meg.
De lytter.
Se, dere kan se det.
Romvesen teknologi. Der har vi det.
- Hei kjære. - Elskling.
- Hvorfor lukter jeg fisk? - Fordi jeg har laget branzino.
I kveld skal det være taco-kveld.
Betyr det at tacoen flyttes til i morgen kveld? For da er... da er det spaghetti.
Vil du slappe av, bare prøv å kom deg ut av komfortsonen din?
- Ja, men... - Max er på kino med Sahar.
Så jeg inviterte en venn og mannen hennes.
Jeg vil at du skal møte dem. Du kommer til å elske dem.
Javisst. Kanskje vi kunne lage fisketaco.
Dette er mannen min, Ben. Ben, dette er Sarah og Richard Houston.
Å, kom igjen. Vi er jo venner. Du kan kalle ham Dick.
Vel, vi har fisk.
Jeg vil takke dere alle for at dere kom og delte.
Kom ned og besøk meg. Vi har en stand på con-gulvet. Mange kule varer. Takk.
- Unnskyld meg. - Vent. Harry, hvor skal du?
- Alien Tracker, vent litt. - Alien Tracker!
Kan jeg få en autograf?
Jeg beklager. Unnskyld meg. Unnskyld. Jeg beklager.
Ja. Bare hyggelig.
Beklager. Det er min tur.
Unnskyld meg?
Jeg skal kutte den fremmede teknologien ut av armen din, og så skal jeg reise.
- Hva i helvete! - Stille.
- Det er ikke noe fremmed! Det er en luftgeværkule. - Hva?
- En kule satte seg fast i armen min da jeg var liten. Ok, jeg løy. - Hva er galt med deg?
Du er den som har kniven, du jævla psyko.
- Hva i helvete er det som skjer?
Hva ser du etter? Og ikke lyv. Jeg synes i det minste at jeg fortjener det.
Når de grå kidnapper et menneske, implanterer de romvesenteknologi i kroppen deres.
Det er en sender. Det er en måte for dem å spore offeret. Jeg må finne en.
Er det derfor vi er her?
- Så du kan rive ut implantatet av en stakkars arm? - Det er for min radio.
Implantatet er laget av et fremmedmetall. Jeg trenger det.
Alien Tracker er etter meg. Han kan se meg sånn som Max.
- Jeg forstår ikke. - Resten er selvforklarende.
Han heter Alien Tracker.
- Kanskje vi burde gå da. - Ja.
Det var som... Jeg mener, han designet alt selv, alt. Han laget alt på egenhånd.
Å, jeg er så trist. Jeg trodde Max skulle være her i kveld.
Vi gleder oss så mye til å møte ham. Ikke sant, kjære?
Å, ja. Ja, jeg elsker barn.
Vi vil ha dem, men legen sa at Sarah sannsynligvis er for gammel.
Jeg beklager. Jeg er sikker på at det vil skje for dere to.
I mellomtiden, nyt friheten, for barn er krevende.
Derfor er det så fint å ha litt voksentid. Ikke sant, kjære?
Morsomt fakta, flere mennesker døde av å bli kvalt av branzino bein per år enn av hjertesykdom.
Kjære, kan du hjelpe meg med dessert?
Kjære, du har ikke sagt to ord i hele kveld.
Jeg drar hele vekten her.
Vel, jeg beklager. Jeg tror at det å ikke ha taco har kastet meg ut av spillet mitt.
Jeg prøver.
Du brukte den siste halvtimen med å leke rettsmedisiner med fiskebeina dine.
Vel, hvis det får deg til å føle deg bedre, jeg svelget de fleste av dem.
- Øh, det får meg ikke til å føle meg bedre. - Ok. Jeg føler meg elendig.
Jeg liker virkelig Sarah og Dick.
Og det er hyggelig å ha vennepar som vi kan invitere på middag.
- Kan du prøve? - Ok. Jeg skal prøve å være mer sosial.
Jeg skal snakke med Dick om stearinlys.
Ja, ikke sant.
Eller noe annet.
Hva, liker du ikke...hva, liker du ikke lysene mine?
Nei, jeg mener, selvfølgelig. Jeg elsker dem.
Det er bare--
det er egentlig ikke en spennende middagssamtale.
Ikke sikkert jeg vil leve i den verdenen, men greit.
Bare la babyen snakke med meg, ok? Jeg er den kommende mor.
- Vel, det var ikke det legen sa. - Hei, hør her, ditt rasshøl, bare gjør jobben din.
Hold dem engasjert så jeg kan dra på et lite rekognoseringsoppdrag.
Jeg gjorde et dypdykk på Internett og fant bilder av Ben som lager disse møkka-lysene. Spør ham om det.
- Håper alle er i humør for kake. - Åh. Gleder meg.
- Kan jeg bruke toalettet ditt først? - Selvfølgelig.
Jeg må si, dette er virkelig, virkelig fine lys.
Hva er de laget av? Soya?
Vel, faktisk, det er... ja, det er flere forskjellige typer, uøh...
ikke sikker.
Jeg vet ikke. Øh...
Bare et vanlig butikk-kjøpt stearinlys.
Ok, fortsett å bevege deg. Jeg fikser dette.
Herregud. Du er Alien Tracker. Jeg har lyttet til hver episode av podcasten din.
Jeg lurte på om jeg kanskje kunne ta en selfie med deg?
Og denne gale fyren kom inn og prøvde å stikke meg med en skalpell.
Hvorfor stirrer du bare på meg? Skal du hjelpe meg? Kan vi bare gå og lete etter ham?
- Jeg er ikke gal.
- Hei, kan jeg hjelpe deg? - Jeg må gjemme meg. Kan du dra?
– Hva gjemmer du deg for?
Alien Tracker. Han jakter på meg.
Han tror jeg er en romvesen. Ha ha ha ha ha ha.
- Han er denne sprø fyren. - Vel, jeg har ingen problemer med å skjule romvesener.
- Vent litt.
Du er den hårfyren, han som vet alt om gamle monumenter.
Ja, det er meg. Vil du ha et signert eksemplar?
Jeg ville heller hatt blomsterformet frukt.
- Hei, hva gjør du her oppe? - Jeg vet. Jeg er en snik, ikke sant?
Jeg bare elsker dekorasjonsstilen din. Jeg måtte se hvordan resten av huset så ut.
Du kunne ha bedt om en omvisning.
Jeg skal være ærlig med deg.
Hele denne...
Det å ikke kunne få barn greia... er veldig vanskelig.
Og jeg ville bare se rommet til sønnen din.
- Jeg beklager. - Ja.
Bare ikke gi opp. Kvinner får barn når de er eldre og eldre nå. Man vet aldri.
Jeg er faktisk ikke problemet. Dick sa det bare fordi han er så selvbevisst.
Men han har veldig lav bevegelse.
Hør her, om du vil ha smaken på det. så kan du være barnevakt for Max når du vil.
Å, det ville jeg ha likt.
Jeg skal ta så godt vare på ham.
Det som er interessant er at murhuggingsstilen-
-til Delphi, Cuzco eller Sacsayhuamán, praktisk talt er identiske,
og de regnes som "verdens navler" hvor guddommer steg ned fra himmelen
og formidlet kunnskap til lokalbefolkningen.
Så disse stedene er på to motsatte ender av planeten, men de har de samme historiene.
Så man må lure på om disse menneskene hadde fått besøk av de samme skapningene.
Og i så fall må du stille spørsmålet, "Hvem var de? Og hvor kom de fra?"
- Du burde vært på TV. - Greit.
- Jeg må gå. - Jeg håper jeg ikke kjedet deg.
Neida. Du er tom for fruktblomster.
Jeg lot honningmelonene ligge igjen til deg. De smaker som gammel dameparfyme.
Kate elsker ikke hele stearinlyset?
Jeg sølte ved et uhell litt voks på hodet hennes en gang. Hun mistet litt hår.
- Ja. Hva skal man gjøre? - Ja, jeg forstår.
Sarah kan bli ganske spesiell når det gjelder de tingene jeg gjør også. Så ja.
- Veldig lidenskapelig, veldig lidenskapelige damer. - Å, det er... det er ett ord for det.
- Vil du fyre opp? Vise deg hvordan det gjøres. - Ja, ja.
- Er du sikker? - Vær så snill, ja, ja, å.
Greit.
- Jeg synes det er ganske avslappende. - Javisst.
Hjelper meg å takle presset med å være ordfører,
spesielt etter at bylegen ble myrdet.
- Det er fryktelig. - Ja, ja.
Vi foretok en arrestasjon. Og det var det første drapet i Patience siden 1800-tallet.
Jeg har alltid ønsket å si, du vet, "Ikke på min vakt, kompis."
Men... ja, det var... det var på min vakt.
Tror jeg kan ha vært over gaten da det skjedde.
Liker du gresskarkrydder?
Det var nære.
Det er som om at alle snakker om meg som om jeg er en stor helt...
Bortsett fra de to personene hvis liv jeg faktisk reddet som,
tilsynelatende ignorerer meg fullstendig.
- Du vet, jeg burde være med vennen min akkurat nå. - Kjerring, jeg er vennen din.
Vi er nærmere enn deg og Asta. Vi delte en kjæreste på videregående.
Du mener fyren du lå med bak ryggen min?
Jeg tok tak i pikken hans, og han var med på det. Så hva skulle jeg gjøre, si nei?
Å, ja. Godt poeng.
Det plager meg bare at jeg ikke får tak i dem. Jeg har sendt tekstmeldinger hele dagen.
Jeg vet ikke, kanskje noe har skjedd med henne.
Kanskje er de ikke ok. Jeg vet ikke. Det skremmer meg på en måte.
Ja, sannsynligvis har det skjedd noe ille med henne. Jeg vet ikke. Hun ble kanskje kidnappet eller noe,
eller folk er ute etter henne og, liksom, hun er bak i en bil, som,
i bagasjerommet, skriker og banker og, eller som... eller hun kan være død.
Hun kan være død i en grøft et sted, som dekket av blod,
og, tarmene er, liksom, hengende ut...
Skal dette få meg til å føle meg bedre?
Greit. Så vi skal skifte gir over til karaoke.
Først og fremst har vi vår egen Liv Baker som synger en sang for oss.
Kom igjen.
Greit.
Antar jeg er betjent igjen.
Å, faen.
Jeg lærte først konseptet to for en, da det var salg på dag-gamle baguetter på markedet.
Men å ha denne Alien Tracker i mitt grep og oppdage at han er implantert med selve brikken jeg trenger,
er enda mer spennende enn å få en ekstra 60 centimeter lang krutong.
Ikke rør deg. Jeg tar den fremmede teknologien ut av nakken din.
Nei vent. Hvor er babyen min?
- Hvilken baby? - Den du tok ut av kona mi,
- for 30 år siden på bussen. - Vi gjør ikke sånt. Det er de grå.
- Du er en grå. - Hvordan våger du!
Ikke ta den ut. Det er den eneste måten de kan finne meg på hvis de kommer tilbake.
Det er den eneste måten jeg noensinne vil møte sønnen min.
De kommer ikke tilbake for deg.
De har allerede fått det de ønsket.
Jeg kjenner deg igjen. Du var i det erfaringspanelet.
- Mmm, ja. - Jeg hørte hva du sa der oppe.
Det var veldig rørende. Men du bør være forsiktig.
- Hva mener du? - For alt du vet,
er romvesenet ditt en Christopher Columbus fra himmelen.
BRUKER INNLOGGING.
- La oss dra. Jeg fikk det jeg trengte. - Vel, det gjør meg nervøs.
Ikke bekymre deg. Jeg skadet ham ikke.
- Han lå på kne og takket meg. - Du er et monster.
Bare hyggelig.
Det er ingen monstre.
Vesener gjør det som må gjøres for å overleve.
Asta!
Er du der inne?!
Au, faen!
OVERSATT OG SYNKET AV LEOGATE1968