EN ORIGINALSERIE FRÅN NETFLIX
CAMP MOOSEHEAD DEL 1
Det var äntligen sommarlov.
Barnvaktsklubben skulle snart vara åttondeklassare.
Vi var redo för ett episkt äventyr. Vi skulle få nya vänner,
göra nya saker och det viktigaste, vara tillsammans
under den bästa sommaren nånsin.
Vi är här. Äntligen Camp Moosehead.
Precis i tid.
Fem minuter till på bussen så hade kroppen domnat för gott.
Grundande andetag.
Sommarlooken.
-Vad tycks? -Godkänd.
Älskar.
Du ser ut som en insekt. Varför bär du solglasögon i regnet?
Men jag är glad att du inte valde konstlägret
så att vi är tillsammans.
Jag kan ändå ha en konstsommar.
Träden blir min inspiration och himlen min musa.
Och det regnar aldrig på Camp Moosehead. Det är bara tung dagg.
Moosehead!
Moose, Moosehead! Moosehead! Moosehead!
Moosehead! Moose, Moosehead!
Moosehead! Moosehead!
Ni kan den redan.
Ja, vi övade på bussen.
Vi kan lägersången också och har läst broschyren.
Stoneybrook-gruppen?
-Det är vi! -Tilldelning av stugor:
Åttondeklassare Kishi och Schafer, Kardinalstugan.
McGill och Thomas, Blåsångare.
Spier, Lärkstare. Sen har vi pojkarna. Bruno...
-Vi skulle ju vara tillsammans. -Och jag är helt ensam.
Kom igen. Vi löser det.
Ursäkta mig.
Hej. Kristy Thomas från Stoneybrook, ordförande i Barnvaktsklubben.
Philomena Sadis. Smeknamn Sadisten. Från Passaic i New Jersey.
Chef för Camp Moosehead de senaste 26 åren.
Imponerande meritlista. Men det har skett ett misstag.
Mina vänner och jag bad om att få bo i samma stuga.
-Vi är Barnvaktsklubben. -Du sa det.
Vi kom till lägret för att stärka moralen i vår verksamhet.
Lite som ett företagsevent.
Och så att vi kan bonda.
Vilket vissa av oss har gjort stora uppoffringar för.
Så vi skulle verkligen uppskatta om du kunde flytta oss.
Kardinal, Tukan... Där det finns plats.
Det är svårt att inte vara i samma stuga men omväxlingen gör er gott.
Hur är det med lägerledarprogrammet?
De är äldre än oss men vår stora barnvaktserfarenhet
gör oss överkvalificerade.
Och som sagt,
jag är ordförande och grundare av ett framgångsrikt barnvaktsföretag.
Lägerledare måste vara 16 år.
Det här är inget affärsevent. Det är bara sommar.
Koppla av och ha kul bara.
Kan jag vara ordförande för min stuga?
Vi får vara tillsammans på gruppaktiviteterna.
Du och jag får hänga hela tiden. Bara vi två.
Vilket vi aldrig har gjort.
Det hade jag inte tänkt på. Det blir kul... att bonda.
Det är meningen, eller hur?
Precis.
Coolt.
Jag vill läsa morgonmeddelandena.
Det är ett perfekt tillfälle att ta upp viktiga frågor om social rättvisa.
Om jag får en fot i dörren.
På tal om fötter så måste jag nog tänka om vad det gäller skor.
Du är nervös för att du inte känner nån i din stuga.
-Karen! -Jag känner ingen i min heller,
men pappa berättade om lägret och sa att jag skulle trivas.
-Jaså? Vad sa han? -Att det finns ormar...
...mest när det regnar, vilket det gör ofta.
Och det finns giftiga tofsspinnare.
Det finns också en teater för pjäser.
-Verkligen? -Ja.
Tyvärr kastade en vansinnig eremit en förbannelse på den.
Han blev galen av att höra sångrepetitionerna.
Han kidnappade hela ensemblen.
Ingen såg dem igen.
Men eremiten är kvar där ute, i en stuga i det gamla lägret.
Vissa säger att på tysta kvällar...
...hör man fortfarande de försvunna barnen sjunga.
Okej. Hej då, Mary Anne.
LÄRKSTARE
Det är sjukt. Hon är liksom längre.
-Hon härmar mig. -Jag vet.
Såg du hennes kläder? Hon bredvid?
-Menar du Veronica? -Ja, Veronica.
Jag är nog här.
Hamilton! Jag älskar den.
Jag såg den tre gånger med originalensemblen,
inte inräknat workshopen.
-Hur fick du biljetter? -Pappa är Broadwayproducent.
Jag vet hur det låter.
Jag är från New York. Där är man antingen producent eller bartender.
Jag har en vän från New York. Du kanske känner henne.
Eller så är det en enorm stad som miljontals människor kommer från,
så alla känner så klart inte varandra.
-Förlåt. Jag är nervös. -Det gör inget.
Streisand uppträdde inte live på 20 år på grund av nervositet.
Märkligt att du gillar teater. Du verkar så cool.
Jag brukar åka på teaterläger varje år
men min mamma var så upptagen med att planera sin Comoresa
att det blev fullbokat. Så jag är här.
Vi kan kanske få sätta upp en egen pjäs.
Det finns en teater här och de skulle ha ett teaterprogram...
...i alla fall före förbannelsen.
Vänta, vilken förbannelse?
Eremiten...
...i skogen...
...som blev galen av att höra musikalerna? Och är kvar där ute nånstans?
Vilken show? För om det var Cats, kan jag inte klandra honom.
Karen och David Michael klarar sig.
De är sociala och känslomässigt intelligenta för sin ålder.
Jag oroar mig för Mary Anne.
Det blir svårt för henne att vara ensam.
-Men vi är tillsammans. -Ja. Det är bra.
Vad har du för mål med sommaren? Nåt särskilt du vill göra?
Kanske en överlevnadskurs?
Just nu vill jag bara sova. Godnatt, Kristy.
Godnatt, Stace.
God morgon, chefen.
Jag är Dawn Schafer från Stoneybrook, den bästa småstaden i området.
Det är entusiasmen jag bjuder på om jag får läsa morgonmeddelandena.
Du kom frivilligt och använder hela meningar. Jobbet är ditt.
-Ja! -Säg vad du blir tillsagd att säga.
Det blir väder, olika händelser i schemat och sånt.
Med min egen vinkling.
Mer schema än vinkling.
Hej.
Jag gissar på Stoneybrook?
Och New York City.
West 72nd på plats.
Vi skulle vilja sätta upp en musikal på teatern.
Jag har ingen erfarenhet av teater men min producent har.
Intresseformulären finns i skåpet.
Kör hårt. Inte bokstavligt. Jag har inte råd med en ny stämning.
Gud!
-Varför gör vi det här? -För att pil och båge är överlevnad!
Lägerdeltagare! Bilda två köer.
Gå fram en och en, och när nån träffar tavlan väser ni som en orm.
Missar de ryter ni som ett lejon. Får jag höra! Väs!
-Kristy. -Ja?
Du är inte ledare.
Vad pratar du om?
Gå in och titta på tv som en normal unge.
Det kommer en tid när du ser tillbaka på ditt liv
och ångrar att du inte såg mer på tv.
Okej?
-Kom! -Du bör veta att jag anstränger mig
för att lära mig färdigheter...
Lägerledarna också.
Vänta...
Det här garnet är ouppfostrat.
Väluppfostrat garn skapar sällan historia.
Det står väl på din väska?
Fokuset i era Guds ögon är på nästa nivå. I morgon gör vi batik.
Om ni vill delta så kan ni köpa tröjor i butiken.
Det är 35 dollar för en t-shirt och 50 för en tröja.
Det är högkvalitativ bomull. De färgar inte av sig.
Mina föräldrar gav mig inga pengar.
De sa att lägret redan var så dyrt.
Då kan du inte färga nåt.
Jag är ledsen, men du kan hjälpa de andra eller rita.
Det här är...
Det här är fantastiskt.
Jag måste känna energin.
Så, du har ett manus.
Jag vill göra den första pjäsen jag såg på Broadway.
-Paris Magic. -Jag älskar den.
En kvinna som reser i tiden genom franska revolutionen?
Fantastisk kvinnlig roll.
Alla på lägret skulle dö för att få vara med.
Det är en tillfällighet.
Inte förbannelsen.
Men säg inte ordet "dö" nästa gång.
Moosehead! God morgon, lägerdeltagare!
Här är nyheterna med Dawn.
Provspela för lägermusikalen och hjälp till att rädda konsten.
Inte bara här på lägret, utan ute i världen,
som behöver en dos av radikal empati som bara konsten kan ge.
Men det blir kyligt idag så glöm inte tröjorna.
Okej, allihop, hör på.
Jag är Mary Anne, regissör och författare, och min producent...
...Laine Cummings. Tack för att ni kom.
Vi letar efter excellens. Stjärnkvalitet.
Och vi vet när vi ser det.
Okej, vi börjar.
Var är skrivplattan?
Mallory, du blir min assistent.
Karen Brewer.
Är det ädlare att i sinnet tåla ett bittert ödes styng och pilar
eller att ta till vapen mot ett hav av kval
och göra slut på dem
med ens:
Att dö. Att sova.
Kanske också drömma.
Okej, så...
Jag när jag slås av blixten.
Vi behöver pojkar.
Nästa är Logan Bruno.
Ska jag börja?
Ja. Ja, börja. Japp.
Vem är hon?
Jessi Ramsey, min bästa kompis.
Hon börjar på vår skola nästa år.
Hon är antagen.
Och hon koreograferar.
Nån annan?
Är det för sent?
Stacey.
Laine.
Det är...
...kul att se dig, Stacey.
Stacey.
Stacey, vad är det?
Mary Anne, det är Laine.
Laine som i Laine.
Din vän...
...från videon på din gamla skola.
Före detta vän.
Mycket före detta. Vi har inte pratat sen jag flyttade.
Stace, jag är så ledsen. Jag hade ingen aning.
Det är okej. Du kunde inte veta.
Jag säger att det inte går. Jag hittar en ny producent.
Karen är ung men självsäker och känner investerare...
Nej, det är okej. Jag blev bara förvånad när jag såg henne.
Mitt liv går bra. Vem bryr sig om Laine?
Det är över nu.
Jag provspelar, så löser vi det på nåt sätt.
Okej.
Men om du känner att du fortfarande är arg på Laine för det som hände i New York...
...så använd det.
Jag kan inte sluta tänka på batik-aktiviteten.
Det är inte klokt att bara de med pengar får göra coola projekt.
-Konst borde vara för alla. -Det är inte bara konstklasserna.
Ridning kostar extra, och alla har inte råd med vissa dagsturer.
-Det är så orättvist. -Det är socioekonomisk stratifiering.
Det skapar orättvisor i vad som antas vara en utopisk miljö.
-Du håller med mig, va? -Absolut.
Vad ska vi göra?
ROLLISTA
Ja!
Grattis.
Stace... Det här kanske var meningen.
Vårt öde var kanske att vara här tillsammans.
Eller så får våra mammor samma FB-annonser.
Men kan du vara professionell, så kan jag.
Okej.
Vi ses på repetitionen.
Färgerna är fina. Det blir jättesnyggt.
Du kan hänga din där. Ja, det är toppen.
Mycket bra jobbat. Vilka bra val.
Okej, du kan hänga dina på tork. De är jättesnygga.
Det blev väldigt fint.
Fredag, klockan tre. Följ pilarna, och berätta för dina vänner.
Ännu en fin dag för Camp Moosehead.
Men en sorglig dag för människor i Centralamerika,
som ser sina liv bli förstörda av klimatförändringarna.
Det metaforiska klimatet på lägret ändras också
eftersom gisslet inkomstskillnad visar sitt fula... tryne...
Det är köttfärslimpa ikväll.
Ni är förvarnade.
Jättebra. Visa vad som händer sen.
Du snurrar henne och sen stannar ni upp. Du kysser henne.
Bara... låtsas för tillfället.
Så att det är...
...färskt.
Vi tar en paus.
Hur ser det ut?
Sköter jag mig bra?
Du är på god väg. Du har en rå talang som jag kan forma.
Det betyder mycket för mig.
Ditt te, chefen.
Gå och stretcha lite. Vi börjar om snart.
Det är grönt.
-Va? -Logan.
Han gillar dig.
-Han är din, tjejen. -Jag kan ordna nåt.
Jag kan bjuda in honom på en "arbetsmiddag".
Förbannelsen!
Eremiten är här för att hämta oss.
Nu fortsätter vi.
Din syster är konstig.
Hon är min styvsyster.
Du har väl läst säkerhetsmanualen?
Kristy.
Gå och ät innan allt tar slut.
Och försök koppla av.
Glad fredag, lägerdeltagare.
Sommaren ångar på.
Helt normalt.
Allt är 100 procent bra och toppen, och rättvist.
Så ha en bra dag och glöm inte att dricka mycket.
En konstnär som heter Andy Goldsworthy
gör fantastiska, stora konstverk av naturen, och med naturen.
Hans verk är vackra, och också gratis.
Så det ska vi göra idag.
För konst borde inte bara vara för de rika.
Det är så sant.
Det här är vad jag har jobbat på,
men vi kan göra nåt ännu bättre, tillsammans.
Vi börjar med att hämta naturmaterial: löv, pinnar, stenar, blommor, fjädrar.
Det här är grymt bra. Enastående.
Vårt mästerverk försvinner när det börjar blåsa.
Så vår konst är lika flyktig som materialet vi använt.
Hallå där.
Vad gör ni?
Vi har en konstlektion.
Jag håller i de enda tillåtna konst- och hantverksklasserna här.
Där de flesta av er borde vara.
De flesta av oss har inte hundratals dollar
så att du kan visa oss hur man inte gör batik,
-så vi har vår egen klass. -Makt åt folket.
Ni kan inte hålla en otillåten lektion mitt ute i skogen.
Barnen är oövervakade och det är farligt.
Det finns björnar.
De är inte oövervakade. Claudia och jag är här.
I Stoneybrook...
Barnvaktsklubben, jag vet.
Det är slut med det här. Tillbaka till konstklassen allihop.
Philomena, det är inte rättvist. Tröjorna är för dyra för de flesta,
och de känner sig utanför om de inte har råd.
Det är socialekonomisk stratosfäriskt.
Lägret ska vara en utopiansk miljö, vilket betyder rättvist.
Det betyder idealisk.
-Gå till konstklassen. -Nej.
Då är du förpassad.
Vad betyder det?
Att du stannar i din stuga tills vidare.
Från och med nu.
Claudia, var stark. Du gör rätt!
Vad gör vi nu?
Nu...
...tar vi upp kampen.
Glöm det.
Vad är det med Claudia? Är hon sjuk?
Du är en Blåsångare. Det här gäller Kardinal.
Gå tillbaka till matsalen,
annars får du samma behandling.
Klockorna, mademoiselle, ringer för världens ände.
Ja, petit Gaston.
Stacey,
lite åt vänster.
När de slutar ringa...
Lite till...till vänster.
När de slutar ringa...
-Replik? -"När de slutar ringa, är världen..."
När de slutar ringa är världen vi söker här.
Repliken fortsätter.
Stacey...
Behöver du en paus?
Ursäkta?
Du glömmer dina repliker och ställer dig fel...
Det blir helt fel.
Mår du bra? Behöver du juice eller nåt?
Skämtar du?
Du avbryter mig med dina fåniga ljussignaler
och skyller på min diabetes?
Jag vill bara hjälpa dig.
Som förra året när jag förlorade mina vänner och du förstörde mitt liv.
-Det gjorde jag inte. -Jo!
Jag har fått nog.
Stacey, vänta.
Fem minuters paus.
Det är förbannelsen.
Eremiten har inte kunnat förstöra oss fysiskt...
...så han anfaller oss psykologiskt.
Han måste stoppas.
Du vet vad man säger. Usel generalrepetition, bra premiär.
Det är en myt.
Stacey!
Stacey, vänta.
Du måste lyssna på mig.
Så att du kan ljuga att du inte vidarebefordrade videon av mig?
-Det var inte jag. -Det spelar ingen roll.
Du var min bästa vän och gjorde ingenting för att stoppa det.
-Jag visste inte. -Du frågade aldrig.
Du behandlade mig som en spetälsk, pratade inte ens med mig.
Jag har äkta vänner nu som aldrig skulle behandla mig så.
Jag behöver inte dig.
-Vänta lite. -Släpp mig!
Åh, Gud, här.
Vill du hjälpa till? Okej.
Lämna mig ifred!
-Stace. -Ja?
Det skulle bli vår bästa sommar nånsin...
Men det är det inte.
Jag trodde att vi skulle vara tillsammans men vi är separerade…
Det känns bara fel.
Claudia är i knipa, Mary Anne är helt annorlunda och jag...
Jag känner mig inte ens som mig själv längre.
Stace?
Är du vaken?
Vad har hänt med ditt ansikte?
FORTSÄTTNING FÖLJER...
Undertexter: Janica Lundholm