PŮVODNÍ SERIÁL NETFLIX
CLAUDIA A PROTIVNÁ JANINE
Staré buddhistické rčení říká: „Vzpomínky na zlo tíží mysl.“
Jak pravdivé.
Mary Anne není doma.
My ale přišly za vámi.
Bezva.
Chceme se omluvit za ten incident s tapetou.
Já taky.
Chtěly jste Mary Anne pomoct. Mrzí mě, že jsem tak vyjel.
Doufaly jsme, že to řeknete.
Protože jsme vám přišly navrhnout kreativní spolupráci!
Slyšel jste někdy o Queer Eye?
Jasně, že... ne.
- Nejsou tady? - Ne, ale...
my jsme Dokonalá dvojka!
To je super!
Co kdybychom ten pokoj zkusily předělat znova?
Richard není zlý člověk, jen ho musíte udolat.
Prosím.
Já nevím... tak jo.
Vážně?
Páni!
- Nebudete litovat. - Slibujeme.
Takže A, nebo B?
Já dostala na starost pokoj,
zatímco Stacey připravila inspiraci i pro Richarda.
Co to je?
A pustily jsme se do práce.
Tohle není v módě?
- Zkusila bych lepidlo. - Co?
- Ne! - Jen vás učešu!
- To stačí! - Jen trochu.
Krásně to voní. Čichněte si!
No...
- Jo. - To stačí!
Nejdřív bych si chtěl přečíst návod.
Připravené?
Tři, dva, jedna!
Pane jo!
Ten koberec?
Vezmu si ho za muže!
Ta fialová je boží.
Je to tak...
Barva stylu...
a královen.
Přesně!
Vypadá to tu, jako by to máma zařizovala na prodej.
To je kompliment.
Ten polštář? Rozvedu se s kobercem a beru si jeho.
Mary Anne, co na to říkáš?
Je to tu dost fialový, ale skvělý!
Stačí jedna umělecká vize a můžete dosáhnout úžasných výsledků.
Když jsme u umění...
Před jarními prázdninami mě paní Johanssenová vybrala
na výstavu škol východního Connecticutu.
A protože jsem velká romantička,
napadlo mě pozvat Trevora Sandbourna,
aby mi pomohl vybrat obrazy.
Ta karamelka je velmi podmanivá.
Dík.
Nemám to nikomu říkat,
ale jeden z porotců
vede přijímací komisi na Institutu umění v New Haven.
Kdybyste to nevěděli, New Haven říkají nóbl lidi Yaleu.
Trevor mluvil o...
nejprestižnější umělecké střední škole v Americe.
Vážně?
Mladší žáky obvykle nepřijímají, ale občas udělají výjimku.
Myslím, že tím Paolu zaujmeš.
Ten tvůj triptych má být poctou pop-artu?
Nebo chceš o americkém konzumerismu říct něco,
co ještě nikdo neřekl?
To je moje ségra Janine.
Vylíhla se z vesmírnýho vajíčka, který naši našli v kompostu.
A nějak si tu na Zemi nemůže zvyknout.
Co prosím?
Šla jsem ti připomenout, že se rodiče budou ptát,
jestli ses naučila na test z občanky na druhou světovou válku,
až se vrátí z kina.
Stejně už musím jít.
Janine je ničitelka životů.
Pořád mi ničí život.
A co hůř...
Po večeři Mimi napadlo, že jí uděláme radost a zahrajeme si její oblíbenou hru.
Neměla bych příští kolo vynechat, abyste si taky zahrály?
Mimi, není ti nic?
Jsem jen unavená.
Claudie, jsi na řadě.
Fialová. To je umění!
„Vynálezem jaké techniky malby zaměřené na nejmenší detaily
se proslavil umělec Georges Seurat?“
Cože?
Je to snadné.
V umění by ses přece měla dobře vyznat.
Nejdřív mě tu ponížíš před Trevorem...
- Kým? - A teď se mi posmíváš,
protože neznám odpověď na otázku v tý pitomý hře!
Já se ti neposmívám.
Překvapilo mě, jak moc se nevyznáš v oboru, který sis vybrala.
Nevybereš si, že budeš umělcem! Prostě jím jsi!
Umění nejsou hloupá fakta.
Vyjadřuje emoce.
Víš ty vůbec, co to je?
Cítíš taky někdy něco?
Claudie, to stačí!
Mimi, já…
Půjdu si lehnout.
Je to tvoje vina.
- Co? - Mimi je kvůli tobě naštvaná.
Mimi!
Jste příbuzní Makiko Yamamotové?
Mimi. Jsem její dcera Kimiko Kishiová.
Vaši matku jsme stabilizovali.
Díky bohu.
Ale ještě si ji tu necháme na pozorování.
Prodělala mozkovou příhodu.
- Hemoragickou, nebo ischemickou? - Ischemickou.
Přerušil se jí tok krve do mozku.
- To se starým lidem stává. - Dost se v tom vyznáš.
Cévní neurologie je mou vášní.
Jak na tom je?
Prodělala ji na levé straně mozku, což bude mít zcela jistě vliv na řeč.
Mimi už nebude mluvit?
To ještě nevíme. Ale občas se stane zázrak.
Po 48 hodinách budeme vědět víc.
- Můžeme za ní? - Jistě.
Ale děti mladší 14 let na jednotku intenzivní péče nesmí.
Jen jděte.
Počkám tu.
Hned jsme zpět.
Jeden z členů rodiny by tu se mnou zůstal, ale právě ten tu teď chyběl.
Ráno jsem mluvila s holkama. Vzaly jsme za tebe všechno hlídání,
ale peníze půjdou tobě
Chtěla bych, aby se všechno vrátilo do normálu.
Mimi bude v pohodě.
Tím bych si nebyla tak jistá.
Co tu chceš?
Jen tě chci upozornit,
že se neuzdraví tak rychle a taky ne úplně.
Nebude jí líp?
Mimi je 83 let. Je nepravděpodobné, že bude jako dřív.
To si nenalhávej.
Já si nic nenalhávám. Myslíš, že to Mimi vzdá?
Já jí ale věřím. Proto mě má radši než tebe.
Až do večera jsem s ní vůbec nemluvila.
Chce to víc místa, ať se soustředí na obraz.
Jdu tam.
Ahoj, zlatíčko.
Volali mi vaši, ať sem zajdu, než dorazí z nemocnice. Nesu pizzu!
Děkuju!
My jsme tu taky!
Nám nikdo nevolal, ale nesu guláš.
Jsem tak ráda, že tu jste.
Jaký je to guláš?
Zdravej. Jaká je to pizza?
- Ahoj, Claud. - Čau.
- Ahoj. - Bude v pořádku, ne?
Rozhodně.
Ahoj.
Zůstanu na večeři.
- Bože. - Stacey!
Co?
Zůstala i Stacey a Mary Anne napsala Dawn, aby přišla.
- To ne! - Byla to zábava.
Všichni si to užívali.
Teda skoro.
Same!
Hezký.
Díky.
Mám hotovo.
To je mixér?
Mixéry já rád.
Ideální obrázek na přání k uzdravení.
Mně se to líbí.
Nakreslím si ho na zeď v pokoji, až se přestěhujeme k Watsonovi.
Už se těšíš?
Kristy se bojí, že když máma nebude každou vteřinu myslet na peníze,
nebude feministkou.
Proto by bylo lepší se doma mačkat a zadlužit se na školném,
než ohrozit naše životní hodnoty tím, že bude máma s týpkem, co ji miluje.
Mám pravdu?
Když to řekneš takhle…
To je litina. Ukaž.
Umyju to ručně.
Díky, žes to přinesl.
Kishiovi na nás byli vždycky moc hodní. Hlavně Mimi.
Mrzí mě, že jste se se Sharon rozešli.
Říkaly holky.
Stejně by to tak jednou dopadlo.
Je přece jen moc milá a volnomyšlenkářská
a já si... zastrkávám košili, aby mi nelezla.
Taky říkaly holky.
Máš super vlasy.
To je tou hlínou.
Líbí se ti tvůj nový pokoj?
No, jasně! Já jen...
Nevím.
Musím si na něj zvyknout.
To chápu.
Claudie, volala máma z nemocnice.
Mimi se probrala.
- Vážně? - Páni.
Claudie.
Já to věděla!
Věděla jsem, že to moje Mimi zvládne.
Otevřela oči a slyší nás.
Ještě moc nemluví, ale snaží se.
Vnímá.
Nepůjdeš tam za ní na chvíli?
No tak.
Mimi.
To jsem já.
Claudia.
Jsem ráda, že tě přesunuli, abych za tebou mohla.
Nesu ti přáníčka.
Od holek a Sama.
Nakreslil ti mixér.
Už je ti líp?
Zítra mám tu akci.
Na výstavě škol z východního Connecticutu.
Co kdybych tě unesla na vozíku, abys to taky viděla?
Vyrobím ti převlek ze slunečních brýlí a paruky.
Co říkáš?
Roste. Broskve.
Chceš broskev?
Ne, broskev, ne.
Kde? Kde?
Jen klid, nic se neděje.
Ne, žádný dům!
Žádný kůň!
Mimi!
Není ve své kůži. Musí odpočívat.
Takhle jsem ji nikdy neviděla.
Nikdy jsem takhle nikoho neviděla.
Malovat jsem se naučila dřív než psát.
Pomocí obrázků jsem se snažila pochopit svět.
Třeba mi objasní, co se Mimi snažila říct.
Nebo taky ne.
Nedokázala jsem Mimi dostat z hlavy. Aspoň mě ale trochu rozptýlila ta výstava.
Jsou tak super, až člověk zapomene, že bílý cukr je vlastně droga.
A taky poznáš, co na nich je. Na rozdíl od všech těch patlanin.
Nechtěla jsi spíš říct „abstraktních obrazů?“
Každý má rád něco.
Už jsou tady.
Ta s brýlemi je Paola. Jak jsem ti o ní říkal.
- Hodně štěstí! - Držíme palce.
Zlom vaz.
Je mi jasný, že to celý vyhraješ. Mimi by na tebe byla pyšná.
Ahoj.
- Co tu děláš? - Ségra tu vystavuje keramiku.
Líbí se ti?
Co? Tohle?
Co je to?
A jéje.
No...
Řekl bych, že košík plný vajec.
Vajec.
Tak čau.
Něco jsi řekla.
To je pokrok.
Proč jsem taková?
Nový účes, oblečení, pokoj a ani tak...
To nestačí, aby z tebe byla Stacey.
Můžu se tě na něco zeptat?
Líbí se ti vůbec tvůj nový pokoj?
Jo.
Teoreticky.
Já nevím.
Jen si tam nepřipadám jako...
doma.
Mohly bychom s tím něco udělat.
Možná jsi prostě nebyla připravená začít žít úplně jinak.
To stínování nakonec vyšlo docela hezky.
Co tě vedlo k vytvoření těch obrazů?
Zeptám se jinak.
Co jsi tím chtěla divákovi sdělit?
Je to taková...
pocta pop-artu představující...
americký konzumerismus.
Vážně?
Říkala jsem si, že by bylo super vystihnout ty detaily.
Umíš skvěle kreslit.
Ale jestli v tom budeš chtít pokračovat,
musíš se sama sebe ptát proč.
Proč zrovna tohle?
Proč teď?
Proč ty?
Jaké obrazy chceš světu ukázat?
Kdybych se v tom rozhodla pokračovat?
Myslí si snad, že bych měla přestat?
Je ti dnes líp, Mimi?
Tady máš.
- Co děláš? - Snažím se Mimi pomoct.
Pacienti s afázií,
tedy lidé, kteří mají problémy s mluvením jako Mimi,
často lépe reagují na obrázky.
Třeba pomocí obrázků najde správná slova.
Jo, protože já přece umím skvěle kreslit.
Fajn.
Mimi, co chceš nakreslit, abys byla zase jako dřív?
Motýla?
Konvici?
Klubíčko příze?
Broskev.
Ne, ne.
Já vím, že nesnášíš broskve.
Kůň.
Dům.
Ne, kodomo, ne!
- Já ti vůbec nerozumím. - Mimi...
Mluvíš o Manzanaru?
Ano, Manzanar.
Pamatuju si Manzanar.
Už jsi mi o něm říkala.
Celý život jsem měla jisto ve dvou věcech.
Že jsem umělkyně a že mi Mimi rozumí.
Ale teď mi přišlo, že nevím vůbec nic.
Myslela jsem, že je po všem, ale zase mě dostal.
To ty oči.
Jsou děsivý.
Třeba je to viteál.
Je v něm uvězněný kus něčí duše
a volá mě.
Asi máš pravdu.
To jsi ty, Mary Anne?
To je máma.
Mimi spí.
Rodiče tu budou za dvacet minut.
Víš, o čem jsme mluvily?
Víš přece, že japonsky neumím.
- Mohla ses to naučit. - Proč?
Máma a táta mluví anglicky a Mimi se narodila v Americe.
Ale když byla malá, mluvili doma japonsky.
Je to její rodný jazyk.
Občas si člověk po zranění mozku
pamatuje jen ty nejstarší vzpomínky.
Proto teď mluví o Manzanaru.
Co je Manzanar?
To nemyslíš vážně.
- To je nějaká fiktivní země jako Narnie? - Byl to internační tábor.
Mimi tam od svých pěti let strávila s rodinou tři roky.
Během druhé světové války byli Japonci žijící v Americe
považováni za nepřátelské spojence.
Vláda je vyhnala z domovů a zavřela do vězeňských táborů,
protože byli Japonci.
To já vím, jen jsem netušila, že to Mimi zažila.
Nemluví o tom, dokud se nezeptáš.
Já se jí ptala.
Bylo to hrozný?
Když je zatkli, nebyly tábory ještě hotové.
Několik měsíců spali ve stájích na dostihové dráze.
Kůň...
dům.
Na kabátech museli nosit značky, aby je rozlišili.
Jídlo se nedalo jíst.
Bylo shnilé a zmrzlé... Jedli jen párky a ovoce v konzervě.
Broskve.
Všude byl ostnatý drát
a ozbrojené stráže.
Nikdo nevěděl, kdy to skončí.
Takže Mimi už bude navždycky žít jen ve vzpomínkách?
Vím, že to tak nevypadá, ale je to dobré znamení.
Zase najde sama sebe.
A najde cestu zpátky za náma.
Za tebou.
Nechápu, jak to mohl někdo někomu udělat.
Já nechápu, proč se to děje pořád.
Minulost není mrtvá, není dokonce ani minulostí.
Myslela jsem, že to je buddhistické rčení,
ale Janine říkala, že s ním přišel William Faulkner.
Líbí se mi,
protože minulost, dobrá i špatná,
tu s námi bude pořád.
Musíme vědět, kde jsme byli, abychom zjistili, kam směřovat.
A jaké obrázky chceme světu ukázat.
Jsi doma!
Tak ráda tě vidím!
Měl to být přehoz, ale došla příze. Tak je to šála.
Děkuju.
Krásná.
Ahoj, Mimi.
Jsem ráda, že je ti líp.
Dobrý, Mimi?
Já… Čaj.
Zavolej, až bude. Vezmu ho nahoru.
Zvládá to skvěle.
Jo.
To jo.
Claudie.
- Co to? - Telefon.
- Cože? - Telefon.
Telefon!
Klub na hlídání dětí, Kristy Thomasová.
Zdravím, paní Piková.
K moři?
To myslíte vážně?
- Budeme se muset zeptat. - Páni!
Všech osm?
Hlídání na celý týden?
Překlad titulků: Anna Hulcová