‎UN SERIAL ORIGINAL NETFLIX
‎CLAUDIA ȘI RĂUTĂCIOASA DE JANINE
‎Un vechi proverb budist spune:
‎„Când porți ranchiună, ‎îți împovărezi mintea.”
‎Foarte adevărat.
‎Mary Anne nu e acasă.
‎Am venit să vorbim cu dv.
‎Grozav.
‎Ne pare rău pentru săptămâna trecută.
‎Și mie.
‎Voiați să o ajutați pe Mary Anne. ‎Scuze pentru reacție.
‎Speram să spuneți asta...
‎Pentru că vrem să vă propunem ‎o colaborare creativă!
‎Ați auzit vreodată de ‎Queer Eye?
‎Sigur că... Nu!
‎- Doar nu sunt aici, nu? ‎- Nu.
‎Dar noi suntem „Cele două fabuloase”!
‎Mi-a plăcut asta.
‎Așa că ne-am gândit ‎să mai facem o încercare.
‎Richard nu era un tip rău.
‎Trebuia doar să fie convins.
‎Vă rugăm...
‎Nu știu... Bine.
‎Serios?
‎Doamne!
‎- Nu veți regreta. ‎- Promitem.
‎Așadar, A sau B?
‎M-am concentrat pe cameră,
‎iar Stacey a făcut un colaj ‎pentru însuși Richard.
‎Pentru ce?
‎Și a început marea transformare.
‎Credeam că așa e la modă.
‎- Să încercăm niște gel. ‎- Gel?
‎- Bine. ‎- O periere ușoară.
‎- Bine... ‎- Doar una.
‎Miroase foarte bine. Serios.
‎Păi...
‎- Da. ‎- Gata.
‎Cred că vreau să citesc instrucțiunile.
‎Gata?
‎Trei, doi, unu!
‎Doamne!
‎- Doamne! ‎- Ce covoraș!
‎Vreau să-l iau de soț!
‎Îmi place movul.
‎E atât de...
‎În stil pop art,
‎dar distins.
‎Exact!
‎Arată ca o cameră pregătită ‎de mama pentru o nouă vânzare.
‎E un compliment.
‎Ce pernă... ‎Divorțez de covor și mă mărit cu perna.
‎Mary Anne, ce părere ai?
‎E foarte mov,
‎dar arată grozav.
‎Asta arată ce poți realiza ‎cu o viziune artistică coerentă.
‎Apropo,
‎înainte de vacanță,
‎dna Johanssen m-a desemnat artist oficial
‎la expoziția de artă ‎din Eastern Connecticut.
‎Așa că, fiindcă sunt și un geniu romantic,
‎am avut ideea să-l invit ‎pe Trevor Sandbourne
‎să mă ajute să aleg lucrările.
‎Tootsie Roll Pop e foarte convingător.
‎Mulțumesc.
‎N-ar trebui să spun nimănui, ‎dar unul dintre membrii juriului
‎decide admiterea la programul ‎Summer Art Institute din New Haven.
‎Dacă nu știați, New Haven e Yale, ‎printre cei cu pretenții.
‎Trevor vorbea de...
‎Cel mai prestigios curs de artă ‎din țară pentru liceeni.
‎Serios?
‎De obicei, nu acceptă elevi de gimnaziu,
‎dar uneori fac excepții.
‎Cred că Paola le va aprecia.
‎Acest triptic e un omagiu adus ‎mișcării pop art?
‎Sau vrei să comunici
‎ceva inedit despre consumerismul american?
‎Ea e sora mea, Janine.
‎A eclozat dintr-o capsulă spațială ‎găsită de părinții mei la gunoi
‎și n-a reușit să se adapteze ‎obiceiurilor pământești.
‎Poftim?
‎Am venit să-ți amintesc ‎că părinții vor să verific
‎dacă ai terminat de învățat ‎modulul despre Al Doilea Război Mondial,
‎înainte să revină de la cinema.
‎Ar trebui să plec acasă, oricum.
‎Janine e nimicitoare.
‎Nimicește vieți, la propriu.
‎Pe lângă asta, după cină,
‎Mimi a sugerat s-o cooptăm și pe ea, ‎oferindu-se să joace jocul ei preferat.
‎Poate ar trebui să sar peste tura asta, ‎ca să fie jocul mai palpitant?
‎Mimi, te simți bine?
‎Sunt puțin obosită.
‎Claudia, e rândul tău.
‎Mov. Categoria e artă.
‎„Artistul Georges Seurat e cunoscut ‎pentru inventarea
‎cărei tehnici de pictură concentrată ‎pe detalii minuscule?”
‎Poftim?
‎Ar trebui să fie ușor.
‎Ar trebui să ai cunoștințe vaste ‎în domeniul artei.
‎Întâi mă umilești în fața lui Trevor...
‎- Cine e Trevor? ‎- Acum râzi de mine
‎fiindcă nu pot răspunde ‎la o întrebare idioată!
‎Nu râd de tine.
‎Îmi exprimam surpriza cu privire ‎la lipsa ta de erudiție în domeniul ales.
‎Nu alegi să fii artistă, ‎ci ești, pur și simplu!
‎Arta nu ține de cunoștințe stupide,
‎ci de sentimente,
‎dar tu știi ce sunt alea?
‎Simți vreodată ceva?
‎Claudia, ajunge!
‎Mimi...
‎Mă duc să mă întind.
‎E numai vina ta.
‎Ce anume?
‎E supărată din cauza ta.
‎Mimi!
‎Sunteți familia lui Makiko Yamamoto?
‎Mimi. Sunt fiica ei, Kimiko Kishi.
‎Dnă Kishi, starea mamei dv. e stabilă.
‎Slavă Domnului!
‎Dar vrem să o ținem sub observație ‎o perioadă.
‎A suferit un atac cerebral serios.
‎- Hemoragic sau ischemic? ‎- Ischemic.
‎- Flux sanguin limitat către creier. ‎- De așteptat, din cauza vârstei.
‎Se pare că ești informată.
‎Neurologia vasculară e ‎una dintre pasiunile mele.
‎Cum se simte?
‎Atacul a avut loc în emisfera stângă, ‎deci vorbirea va fi afectată.
‎Nu va putea vorbi?
‎E prea devreme să ne pronunțăm. ‎Se mai întâmplă și minuni.
‎Vom ști mai multe în 48 de ore.
‎- O putem vedea? ‎- Desigur.
‎Din păcate, copiii sub 14 ani nu au acces ‎la Terapie Intensivă.
‎Mergeți voi.
‎Rămân aici.
‎Ne vedem mai târziu.
‎O singură persoană din familie ‎ar fi rămas cu mine,
‎dar nu era aici.
‎Am vorbit cu fetele dimineață
‎și îți vom prelua rezervările ‎din următoarele săptămâni,
‎dar îți vom da banii ție.
‎Sincer, vreau doar ca totul să fie ‎cât se poate de normal.
‎Mimi va fi bine.
‎N-aș fi prea sigură.
‎- Ce vrei, Janine? ‎- Să te trezesc la realitate
‎în privința recuperării rapide ‎și totale a lui Mimi.
‎Adică nu-și va reveni?
‎Mimi are 83 de ani. Probabilitatea ‎recuperării totale e scăzută.
‎N-ar trebui să ne amăgim.
‎Crezi că mă amăgesc și că Mimi va ceda,
‎dar eu știu mai bine și de asta mă iubește ‎mai mult decât pe tine.
‎N-am mai vorbit cu ea toată după-amiaza.
‎Mai trebuie spațiu jos, ‎ca să nu distragă juriul.
‎Răspund eu.
‎Bună, scumpo! ‎Părinții tăi m-au rugat să văd ce faci
‎cât ei stau la spital. Am adus pizza.
‎Mulțumesc mult.
‎Suntem și noi aici.
‎Nu ne-a sunat nimeni, dar avem mâncare.
‎Mă bucur că sunteți toți aici.
‎Ce fel de mâncare?
‎Sănătoasă. Ce pizza?
‎- Salut, Claud. ‎- Bună, Kristy.
‎- Bună! ‎- Va fi bine, nu-i așa?
‎Absolut.
‎Bună!
‎Rămân la cină.
‎- Doamne! ‎- Stacey!
‎Ce?
‎Fiindcă Stacey era aici, ‎Mary Anne a chemat-o și pe Dawn.
‎Doamne, nu!
‎A fost distractiv. ‎O familie mare și fericită.
‎Oarecum.
‎Sam!
‎- Îmi place al tău. ‎- Mulțumesc.
‎Am terminat.
‎Ăla e un mixer?
‎Asta desenez eu.
‎Nimic nu spune „sper să te faci bine” ‎ca un mixer.
‎Mie îmi place.
‎S-ar putea să fac unul cât tot peretele, ‎când ne mutăm la Watson.
‎Ești entuziasmat?
‎Kristy crede că, dacă mama n-o să mai aibă ‎grija banilor în permanență,
‎nu va mai fi feministă.
‎Preferă să trăim înghesuiți ‎și să ne ruinăm cu plata studiilor,
‎în loc să ne compromitem principiile
‎lăsând-o pe mama să se mărite ‎cu un tip care o iubește.
‎Nu-i așa, Kristy?
‎Păi, când o spui așa...
‎E din fontă. Dă-mi-o mie.
‎O spăl manual.
‎A fost drăguț din partea ta să aduci asta.
‎Familia Kishi fost mereu bună cu noi. ‎Mai ales Mimi.
‎Îmi pare rău ‎că tu și Sharon nu mai sunteți împreună.
‎Fetele vorbesc.
‎Cred că era inevitabil.
‎La urma urmei, ea e drăguță și liberă,
‎iar eu...
‎sunt strict ca în armată.
‎Fetele chiar vorbesc.
‎Îmi place frizura.
‎E făcută cu gel.
‎Îți place noua cameră?
‎Da, absolut, doar că...
‎Nu știu. Cred că trebuie să mă obișnuiesc.
‎Are sens.
‎Claudia, mama ta a sunat de la spital.
‎Mimi s-a trezit.
‎- Serios? ‎- Ce bine!
‎Claudia.
‎Știam eu.
‎Știam că Mimi va fi bine.
‎A deschis ochii și ne poate auzi.
‎Încă nu vorbește mult, dar încearcă.
‎E înăuntru.
‎Vrei să intri să o vezi puțin?
‎Haide...
‎Mimi.
‎Eu sunt.
‎Claudia.
‎Mă bucur că te-au mutat, ‎ca să te pot vedea și eu.
‎Ți-am adus felicitări.
‎De la toate fetele și Sam.
‎El a desenat mixerul.
‎Te simți bine?
‎Expoziția de artă e mâine.
‎Expoziția districtului școlar ‎Eastern Connecticut.
‎Poate te scoatem ‎într-un scaun cu rotile pentru o oră.
‎Te-aș putea deghiza,
‎cu ochelari de soare mari și perucă.
‎Ce, Mimi?
‎- Piersică! ‎- Vrei o piersică?
‎Nu, piersică, nu.
‎Unde?
‎Liniștește-te, e în regulă.
‎Fără casă!
‎Fără cal!
‎Mimi!
‎E agitată. Are nevoie de odihnă.
‎Nu o mai văzusem așa.
‎Nu mai văzusem pe nimeni așa.
‎Știam să desenez până să învăț să citesc.
‎Imaginile m-au ajutat mereu ‎să înțeleg lumea.
‎Poate mă ajută să înțeleg ‎ce voia să-mi spună Mimi.
‎Sau poate nu.
‎Mi-era greu să mă gândesc ‎la altceva în afară de Mimi.
‎Măcar aveam expoziția, ‎ca să mă distragă.
‎Sunt atât de frumoase, încât aproape uit ‎că zahărul rafinat e otravă legală.
‎Și chiar arată a ceva,
‎în loc să fie ‎niște mâzgăleli indescifrabile.
‎Expresia pe care o cauți ‎e „artă abstractă”.
‎Am preferințele mele.
‎Uite-i, vin.
‎Cea cu ochelari e Paola, ‎de care ți-am povestit.
‎- Baftă, Claud! ‎- Baftă!
‎Baftă!
‎Știu că vei câștiga premiul întâi.
‎Mimi va fi mândră.
‎Bună!
‎- Ce cauți aici? ‎- Sora mea își expune ceramica.
‎Îți place asta?
‎Care, asta?
‎Ce reprezintă?
‎Doamne!
‎Păi...
‎Cred că e un coș cu ouă.
‎Ouă.
‎Pa!
‎Ai vorbit.
‎E un progres.
‎De ce sunt așa?
‎Coafură nouă, haine noi, ‎cameră nouă, dar...
‎Nu poți ajunge ca Stacey ca prin minune.
‎Mary Anne, pot să te întreb ceva?
‎Îți place noua ta cameră?
‎Da...
‎teoretic.
‎Nu știu.
‎Nu mă face să mă simt...
‎ca acasă.
‎Poate putem face ceva în privința asta.
‎Da. Poate că nu erai pregătită ‎să renunți la unele lucruri.
‎Umbra a ieșit foarte bine acolo.
‎Ce te-a motivat să creezi aceste imagini?
‎Să-ți explic altfel.
‎Ce speri să comunici privitorului ‎cu această lucrare?
‎Este...
‎un omagiu adus genului pop art...
‎despre consumerismul american.
‎Cum așa?
‎M-am gândit că ar fi tare ‎să desenez micile încrețituri.
‎Ești o desenatoare impresionantă.
‎Dar, dacă alegi să continui ‎să creezi artă,
‎te sfătuiesc să te întrebi de ce.
‎De ce asta?
‎De ce acum?
‎De ce tu?
‎Ce imagini vrei să vadă lumea?
‎Dacă aleg să continui să creez artă?
‎Mi-a sugerat cumva să mă opresc?
‎Te simți mai bine azi?
‎Poftim.
‎- Ce faci? ‎- Încerc s-o ajut pe Mimi.
‎Pacienții cu afazie,
‎adică cei care au probleme cu vorbirea, ‎precum Mimi,
‎răspund adesea mai bine la imagini.
‎Desenând ceva, ai putea s-o ajuți ‎să-și găsească cuvintele.
‎Da, fiindcă sunt o desenatoare pricepută.
‎Bine.
‎Mimi, ce să desenez ‎ca să-ți revii ca prin minune?
‎Un fluture?
‎Un ceainic?
‎Un ghem de ață?
‎Piersică.
‎Nu.
‎Știu că nu-ți plac piersicile.
‎Cal.
‎Casă.
‎Nu, ‎kodomo, ‎nu!
‎- Nu înțeleg la ce te referi... ‎- Mimi...
‎Vorbești despre Manzanar?
‎Da, Manzanar.
‎Îmi amintesc de Manzanar.
‎Mi-ai mai povestit de asta.
‎Toată viața mea, ‎am fost sigură de două lucruri:
‎că sunt artistă și că Mimi mă înțelege.
‎Acum simțeam că nu mai știu nimic.
‎Când credeam că am scăpat, ‎mă trage înapoi.
‎Ochii sunt de vină.
‎Te bântuie.
‎Poate e un ‎horcrux.
‎O fărâmă din sufletul cuiva ‎e prinsă acolo, strigându-mă.
‎Cred că ai dreptate.
‎Tu ești, Mary Anne?
‎E mama.
‎Doarme.
‎Mama și tata vor veni în 20 de minute.
‎Știi despre ce era vorba?
‎Nu vorbesc japoneză, ai uitat?
‎- Puteai să înveți. ‎- De ce?
‎Mama și tata nu vorbesc, ‎iar Mimi s-a născut în America.
‎A vorbit japoneză în copilărie.
‎E limba ei maternă.
‎Uneori, după o leziune cerebrală,
‎cele mai vechi amintiri ‎sunt cel mai ușor de accesat.
‎De asta își amintește despre Manzanar.
‎Ce e Manzanar?
‎Doar nu vorbești serios!
‎- E vreun loc inventat, precum Narnia? ‎- A fost un lagăr de concentrare.
‎A fost acolo cu familia ei trei ani, ‎de când avea cinci ani.
‎În Al Doilea Război Mondial, americanii ‎care aveau și cetățenie japoneză
‎au fost considerați inamici ai statului ‎de către SUA.
‎Guvernul american i-a scos din case ‎și i-a trimis în lagăre,
‎doar pentru că erau japonezi.
‎Am auzit despre lagăre, ‎dar nu știam că Mimi a trecut prin asta.
‎Nu vorbește despre asta ‎decât dacă întrebi.
‎Eu am întrebat-o.
‎A fost oribil?
‎Când au fost arestați,
‎lagărele nu erau pregătite.
‎Așa că au dormit luni întregi ‎în grajduri de cai la hipodrom.
‎Cal...
‎casă.
‎Purtau etichete numerotate pe haine.
‎Mâncarea era groaznică.
‎Stricată și înghețată. ‎Crenvurști și fructe la conserve.
‎Piersici.
‎Garduri cu sârmă ghimpată,
‎gărzi înarmate.
‎Nimeni nu știa ce va urma.
‎Așadar, Mimi e înconjurată acum ‎de cele mai urâte amintiri?
‎Știu că nu pare,
‎dar e un semn bun.
‎Se regăsește
‎și își va găsi calea înapoi la noi.
‎Și la tine.
‎Nu înțeleg cum cineva putea face ‎asta unei familii.
‎Nu înțeleg de ce încă se poate face.
‎Trecutul nu e mort. ‎De fapt, nici măcar trecut nu e.
‎Credeam că e tot un vechi proverb budist,
‎dar Janine spune ‎că aparține unuia... William Faulkner?
‎Cred că un citat bun,
‎fiindcă trecutul, cu bune și rele,
‎va fi mereu cu noi.
‎Trebuie să înțelegem de unde venim, ‎ca să știm unde mergem...
‎și să înțelegem ce imagini vrem ‎să arătăm lumii.
‎Te-ai întors!
‎Ne bucurăm nespus.
‎Ți-am făcut un șal, dar nu mai am ‎material, deci e o eșarfă.
‎Mulțumesc.
‎E frumoasă.
‎Bună, Mimi!
‎Mă bucur că ți-ai revenit.
‎- Te simți bine, Mimi? ‎- Păi... ceai.
‎Spune-mi când e gata și ți-l aduc sus.
‎Se descurcă grozav.
‎Da.
‎Așa e.
‎Claudia.
‎- E cumva... ‎- Telefonul.
‎- Ce? ‎- Telefonul.
‎Telefonul!
‎Clubul guvernantelor, sunt Kristy Thomas.
‎Bună ziua, dnă Pike.
‎Sea City?
‎Vorbiți serios?
‎- Va trebui să întrebăm. ‎- Doamne!
‎Toți opt?
‎Pentru o săptămână întreagă?
‎Subtitrarea: Marian Mangalagiu