EN ORIGINALSERIE FRA NETFLIX
STORESØSTRE
Et buddhistisk ordspråk sier:
"Å huske et feiltak er som å bære en byrde i sinnet."
Så sant.
Mary Anne er ikke hjemme.
Vi kom for å treffe deg.
Flott.
Vi er så lei oss for det som skjedde med tapetet.
Jeg også.
Dere ville hjelpe Mary Anne, og jeg beklager min reaksjon.
Vi håpet faktisk at du ville si det.
Fordi vi har kommet for å foreslå et kreativt samarbeid!
Har du hørt om Queer Eye?
Selvfø… Å, nei.
-De er vel ikke her? -Nei, men
vi er De utrolige to!
Jeg elsker det.
Vi tenkte at vi kan gjøre om Mary Annes rom igjen.
Richard var ikke en slemming.
Han måtte bare mases ihjel.
Vær så snill?
-Jeg vet ikke… Greit. -Seriøst?
Gurimalla!
-Du vil ikke angre. -Vi lover.
Så, A eller B?
Jeg fokuserte på rommet,
mens Stacey prøvde å få Richard med på en egen tavle.
For hva?
Og det store arbeidet begynte.
Jeg trodde dette var in.
-Vi prøver litt lim. -Lim?
-Ok. -Bare ett børstetak.
-Ok, ok… -Bare ett.
Denne lukter godt. Lukt.
Jo da…
-Ja… -Ok, la meg…
Jeg tror jeg vil lese bruksanvisningen først.
Klar?
Tre, to, én!
Herregud!
-Jøss! -Teppet.
-Teppet er mannen min! -Jeg elsker det lilla!
Det er så…
Pop,
men kongelig.
Nettopp!
Dette ser ut som et rom mamma styler for kjøpere.
Et kompliment.
Jeg skiller meg fra teppet og gifter meg med puten.
Mary Anne,
hva syns du?
Det er veldig lilla,men kjempefint.
Det viser bare hva du kan oppnå med én kunstnerisk visjon.
Apropos det, rett før påskeferien,
valgte frøken Johanssen meg til offisiell kunstner
på Østre-Connecticut kunstutstilling.
Og, fordi jeg også er et romantisk geni,
inviterte jeg Trevor Sandbourne for å hjelpe meg å velge bilder.
-Karamellkjærligheten er fengslende. -Takk.
Jeg har ikke lov til å si det, men en av dommerne
er opptaksleder for Summer Art Institute i New Haven.
New Haven er det snobber kaller Yale.
Trevor snakket om…
Landets mest prestisjefylte kunstprogram.
Seriøst?
De tar vanligvis ikke ungdomsskoleelever, mennoen ganger gjør de unntak.
Jeg tror Paola vil like disse.
Er dette tredelte verket en hyllest til popkunst?
Eller har du noe nytt å si om amerikansk storforbruk?
Dette er søsteren min Janine.
Hun klekket ut fra en romkapsel som ble funnet i kompostbøtta,
og har slitt med å tilpasse seg jordens skikker.
Hva behager?
Jeg kom for å si at foreldrene våre ba meg sjekke
at du har pugget ferdig om andre verdenskrig
før de kommer hjem fra kino.
Jeg burde nok dra hjem uansett.
Janine er en livsødelegger.
Hun ødelegger bokstavelig talt liv.
Enda verre, etter middagen,
foreslo Mimi at vi skulle inkludere henne ved å spille favorittspillet hennes.
Kanskje jeg burde stå over min tur for å gjøre spillet livligere?
Mimi, går det bra?
Bare litt sliten.
Claudia, det er din tur.
Lilla. Claudia, det er kunst.
"Kunstneren Georges Seurat er kjent for å utvikle
hva slags uendelig fokusert malingsteknikk?
Hva sa du?
Dette bør være enkelt. Kunst har du jo svært stor kunnskap om.
Først ydmyker du meg foran Trevor…
-Trevor? -…så gjør du narr
fordi jeg ikke kan svare på et teit spillspørsmål!
Jeg gjør ikke narr.
Jeg var overrasket over din mangel på lærdom i ditt valgte felt.
Du velger ikke å være kunstner, Janine, du bare er!
Kunst handler ikke om dumme fakta,
men om følelser.
Vet du hva det er?
Føler du noe?
Det holder, Claudia.
-Mimi, jeg… -Jeg legger meg litt.
Dette er din feil.
Hva da?
At Mimi er lei seg.
Mimi!
Er dere Makiko Yamamotos familie?
Mimi. Jeg er datteren, Kimiko Kishi.
Fru Kishi, moren din er stabil.
Takk og lov.
Men vi vil holde henne under nøye observasjon.
Hun fikk et alvorlig slag.
-Hemoragisk eller iskemisk? -Iskemisk.
Nedsatt blodtilførsel til hjernen.
-Forventet, på grunn av alderen hennes. -Du kan mye.
Vaskulær nevrologi er en av mine lidenskaper.
Hvordan har hun det?
Slaget var på venstre side av hjernen, så talen vil nok bli påvirket.
-Kan hun ikke snakke? -For tidlig å si.
Mirakler skjer. Vi får vite mer de neste 48 timene.
-Kan vi se henne? -Selvsagt.
Dessverre tillater vi ikke barn under 14 på intensivavdelingen.
Gå dere.
Jeg blir her.
Straks tilbake.
Det var én i familien som ville ha blitt hos meg,
men hun var ikke her.
Jeg snakket med jentene,
og vi tar jobbene dine de neste ukene,
og du får fortsatt pengene.
Jeg vil bare at alt skal være så normalt som mulig.
Mimi vil bli frisk.
Ikke vær så sikker på det.
Hva vil du?
Korrigere inntrykket du har
om at Mimi vil komme seg raskt eller bli frisk.
Blir hun ikke bedre?
Mimi er 83 år gammel.
Hun blir nok ikke helt frisk. Vi bør ikke lure oss selv.
Du tror jeg lurer meg selv, og at Mimi vil gi opp,
men jeg vet bedre, og derfor er hun mer glad i meg enn deg.
Jeg snakket ikke med henne resten av ettermiddagen.
Trenger mer plass nederst så det ikke distraherer dommerne.
Jeg åpner.
Hei, vennen. Foreldrene dine ba meg se til deg
mens de er på sykehuset. Tok med pizza.
Tusen takk.
Vi er også her. Ingen ringte, men vi har gryteretter.
Jeg er så glad dere er her.
Hva slags gryterett?
Sunn. Hva slags pizza?
-Hei, Claud. -Hei, Kristy.
-Hei. -Hun blir frisk, vel?
Absolutt.
Hei.
Jeg blir til middag.
-Herregud. -Stacey!
Hva?
Stacey var her,
så Mary Anne ba Dawn også.
-Herregud, nei! -Det var gøy.
En stor, lykkelig familie.
Mer eller mindre.
Sam!
-Jeg liker ditt. -Takk.
Jeg er ferdig.
Er det en blender?
En greie jeg tegner.
For ingenting sier "God bedring" som en blender.
Jeg synes den er kul.
Kanskje jeg tegner en som dekker veggen når vi flytter til Watson.
Gleder du deg?
Kristy frykter at hvis ikke mamma stresser om penger hele tida,
slutter hun å være feminist.
Så det er bedre at vi bor trangt og har sinnssyke studentlån,
enn å bryte med våre verdier
ved å la mamma gifte seg med en som elsker henne.
-Eller hva, Kristy? -Vel, når du sier det sånn…
Det er støpejern. Her.
Gjør det for hånd.
Snilt av deg å komme med det.
Kishi-familien har vært snille mot oss. Særlig Mimi.
Leit å høre at du og Sharon ikke er sammen lenger.
Jentene snakker.
Det var vel uunngåelig.
Hun er tross alt søt og frisinnet,
og jeg… dytter skjorta stramt ned i buksa.
Jentene snakker.
Du er fin på håret.
Det er leire i det.
Så, elsker du det nye rommet ditt?
Ja, gjett om. Jeg bare…
Jeg vet ikke.
Jeg må venne meg til det.
Det gir mening.
Claudia, moren din ringte fra sykehuset.
Mimi våknet.
-Virkelig? -Claudia.
Jeg visste det.
Jeg visste at Mimi ville bli frisk.
Hun åpnet øynene og kan høre oss.
Hun snakker ikke mye ennå, men hun prøver.
Hun er der inne.
Gå inn dit litt.
Det går bra.
Mimi. Det er meg.
Claudia.
Jeg er glad de flyttet deg så jeg kunne besøke også.
Vi laget kort.
Alle jentene og Sam.
Han tegnet blenderen.
Føler du deg bra?
Utstillingen min er i morgen.
Østre-Connecticut skoledistrikts-utstilling.
Kanskje vi kan snike deg ut i rullestol.
Jeg kan lage en forkledning, store solbriller og parykk.
Hva, Mimi? Jeg…
Hver. Fersken!
-Vil du ha fersken? -Ingen fersken. Nei.
Hvor? Hvor?
Ro deg ned.
Nei, intet hus!
Ingen hest!
-Mimi! -Hun er opprørt. La henne hvile.
Jeg har aldri sett henne slik.
Jeg har aldri sett noen som slik.
Jeg lærte å tegne før jeg lærte å lese.
Bilder har alltid hjulpet meg å forstå verden.
Kanskje de ville hjelpe meg å forstå hva Mimi prøvde å si.
Kanskje ikke.
Det var vanskelig å tenke på annet enn Mimi.
Kunstmessen fikk tankene bort litt.
Disse er så gode at jeg glemmer at sukker er lovlig gift.
Ja, og de ser ut som noe,
i stedet for ugjenkjennelige kruseduller.
Ordet du leter etter, er "abstrakt".
Jeg liker det jeg liker.
Her kommer de.
Det er Paola med brillene. Hun jeg snakket om.
-Lykke til, Claud. -Lykke til.
Tvi, tvi.
Du kommer til å vinne.
Mimi vil være så stolt.
Hei.
Hva gjør du her?
Søsteren min stiller ut keramikk.
Liker du dette?
Hva, dette?
Hva er det?
Uff da.
Jeg…
Jeg tror det er en kurv med egg.
Egg.
Ha det.
Du snakket.
Det er fremgang.
Hvorfor jeg er sånn?
Nytt hår, nye klær, nytt rom og fortsatt…
Du ble ikke forvandlet til Stacey.
Mary Anne, kan jeg spørre deg om noe?
Liker du det nye rommet ditt?
Ja da…
…i teorien.
Jeg vet ikke. Det føles bare ikke som…
…hjemme.
Kanskje vi kan fikse det.
Kanskje det var ting du ikke var klar til å legge bort.
Skyggeleggingen på den ble veldig fin.
Hva var motivasjonen for å tegne disse bildene?
La meg si det på en annen måte.
Hva vil du at dette verket skal formidle til seeren?
En slags popkunst-hyllest til…
…amerikansk storforbruk.
Hvordan da?
Jeg syns det var kult å tegne de små skrukkene.
Din evne til å tegne er imponerende.
Men hvis du velger å fortsette med kunst,
spør deg selv hvorfor.
Hvorfor dette?
Hvorfor nå?
Hvorfor deg?
Hvilke bilder vil du vise verden?
Hvis jeg "velger" å fortsette med kunst?
Mente hun at jeg burde slutte?
Føler du deg bedre i dag, Mimi?
Her.
Hva gjør du?
Prøver å hjelpe Mimi.
Pasienter med afasi,
folk som har talevansker, som Mimi,
reagerer ofte tydeligere på bilder.
Hvis du tegnet noe, kan det hjelpe Mimi å finne ordene.
Ja, for jeg er jo en dyktig tegner.
Greit.
Mimi, hva kan jeg tegne som forvandler deg til deg igjen?
En sommerfugl?
En tekanne?
Et garnnøste?
Fersken.
Nei, nei.
Jeg vet, du hater ferskener.
Hest.
Hus.
Nei, barn, nei!
-Jeg forstår ikke hva du mener… -Mimi…
Snakker du om Manzanar?
Ja, Manzanar.
Jeg husker Manzanar.
Du har fortalt meg om det.
Hele livet var det to ting jeg visste helt sikkert,
at jeg var kunstner og at Mimi forsto meg.
Nå føltes det som om jeg ikke visste noe.
Jeg trodde jeg var ute, men han drar meg inn igjen.
Det er øynene.
-De hjemsøker deg. -Kanskje det er en malacrux.
En del av noens sjel er fanget der inne, og roper til meg.
Jeg tror du har rett.
Er det deg, Mary Anne?
Det er moren min.
Hun sover.
Mamma og pappa er her om 20 minutter.
Vet du hva det handlet om?
Jeg snakker ikke japansk.
-Du kunne ha lært. -Hvorfor?
Mamma og pappa snakker ikke det, og Mimi ble født her.
Hun snakket japansk under oppveksten.
Det er morsmålet hennes.
Noen ganger etter en hjerneskade,
er en persons eldste minner lettest tilgjengelig.
Derfor snakker hun om Manzanar.
Hva er Manzanar?
Tuller du?
-Er det et oppdiktet sted som Narnia? -Det var en interneringsleir.
Mimi og familien var der i tre år, da hun var fem.
Under andre verdenskrig ble japansk- amerikanere, amerikanske statsborgere,
klassifisert som fiendtlige av Amerika.
De amerikanske myndighetene satte dem i fangeleire
fordi de var japanske.
Jeg vet om interneringen. Jeg visste ikke at det skjedde med Mimi.
Hun snakker ikke om det med mindre du spør.
Jeg spurte.
Var det fryktelig?
Da de ble arrestert,
var ikke leirene klare.
Så i månedsvis sov de i staller på veddeløpsbanen.
Hest… hus.
De måtte ha nummermerkelapper på frakkene når de ble registrert.
Maten var elendig.
Råtten, frossen… Ting som hermetiserte pølser og frukt.
Fersken.
Det var piggtråd,
bevæpnede vakter.
Ingen visste hva som ville skje.
Så Mimi er fanget i sine verste minner for alltid?
Det virker ikke sånn, men dette er et godt tegn.
Hun finner seg selv igjen,
og hun vil finne tilbake til oss.
Til deg.
Hvordan kan noen gjøre slikt mot en familie?
Hvorfor gjør de det fortsatt?
Fortiden er ikke død.
Den er ikke engang fortid.
Trodde det var buddhistisk ordtak òg,
men det er visst fra en fyr som het William Faulkner?
Det er et bra et,
for fortiden, den gode og den dårlige,
vil alltid være med oss.
Vi må forstå hvor vi har vært for å vite hvor vi skal…
…og bildene hver av oss må vise verden.
Du er hjemme! Vi er så glade for å se deg.
Jeg strikket et sjal, men gikk tom for garn, så det er et skjerf.
Takk.
-Nydelig. -Hei, Mimi.
Så glad du er bedre.
-Går det bra, Mimi? -Jeg… te.
Si ifra når den er klar, så tar jeg den med opp.
Hun har det bra.
Ja.
Det har hun.
Claudia.
-Var det… -Telefonen.
-Hva? -Telefonen.
Telefonen!
Barnevaktklubben, dette er Kristy Thomas.
Hei, fru Pike.
Sea City?
Seriøst?
-Vi må spørre. -Gurimalla.
Alle åtte?
En hel uke med barnevakt?
Tekst: Cathrine Hvidsten Jenkins