EN ORIGINALSERIE FRA NETFLIX
EN HELT UMULIG JOBB
Normale mødre venter oppe på døtrene
når de er på sin første date.
Normale mødre pakker også ut esker
i samme kalenderår som de flyttet til en ny by.
Moren min er alt annet enn normal.
Det var fantastisk.
Hei, vennen.
Hei, hvordan var det?
Han var så hyggelig.
Laget du mat?
Lukter godt.
La meg.
Ok.
Jeg er så spent.
Gamlekjærester fra videregående, sammen igjen.
Som Romeo og Julie,
hvis Romeo vokste opp, studerte jus,
og ble gjenforent med Julie som middelaldrende.
Vil vi ha matchende brudepikekjoler?
Kanskje, men jeg snakket faktisk om klubbmøtet.
Stemmer.
Takk for at du tar meg med. Det blir fint å høre til noe igjen.
Er det greit for Kristy?
Jeg sa det ikke.
Mary Anne!
Det er perfekt timing. Det er et nytt år. Alle er tilbake fra ferie.
Handle først, og be om tilgivelse senere.
Hun er rar rundt meg.
Hun vil tørne, og da får jeg aldri bli med i BVK.
Hun må bare bli kjent med deg. Det er sånn hun er.
Vent og se.
Som president må gjester godkjennes av meg.
Slik er forskriftene.
Har vi forskrifter nå?
Ja, i klubbens grunnlov jeg skrev i ferien. Sjekker du e-posten?
Jeg tok med Dawn fordi hun er en god venn og en god barnevakt.
Det var stille i ferien, men nå er klientene våre tilbake.
Vi trenger en ny barnevakt, ellers blir det for mye.
Som den siste nye jenta i byen, er jeg glad Dawn er her.
Står det noe i forskriftene, om å gi jobber til medlemmer
som brukte altfor mye på julegaver og nye ridestøvler?
Enig. Jeg har holdt av en rull håndlaget washipapir i hobbybutikken.
Apropos shopping,
jeg har nyheter.
Pappa lar meg gjøre om litt på rommet.
Ja! Et nytt år, et nytt deg.
Ikke altfor mye.
Jeg har spart penger, så han sa jeg kunne kjøpe et par ting.
Noen nye puter, kanskje. En kul ny lampe?
Kult. La oss kikke litt.
Jeg logger inn på Pinterest.
Jeg har noen tavler fra da jeg flyttet,
sortert etter farge.
Marineblå er fin.
Det skjuler skitten.
Hva med et tema? Noe personlig du elsker?
Broadway-musikaler.
Eller tekstiler.
Som garn?
Takk og lov.
Hallo, Barnevaktklubben.
Hei, Natalie.
Jeg skal sjekke.
Jeg trenger å jobbe, men kan jeg ta den neste isteden?
Ja, jeg er blakk, men ikke "passe Barrett-barna"-blakk.
Hva er galt med dem?
De tre ungene er ustyrlige,
og moren er i en nyskilt "ta helt av"-fase.
Det er en forenkling.
Hva sa du?
Nyskilt? Mor til tre barn?
Hun føler seg overveldet.
Hvorfor tar ikke du jobben, da?
Er jeg med i klubben?
Muligens, på prøvetid.
Vi får se hvordan det går…
…og så tar vi en avgjørelse.
Så hvis hun er flink, som hun vil være, er hun med?
Er hun sjanseløs, kvitter Natalie seg med nummeret vårt for alltid.
Det er vinn-vinn.
Lykke til, og ikke si at du ikke ble advart.
Hei, Natalie.
Kristy skremmer ikke meg.
Jeg er avslappet, men er ikke redd for en utfordring.
Og hvis noen vet hvordan man takler en uorganisert mor,
så har jeg jo lært fra mesteren.
Jeg føler ånden av polenta med fylden av risotto.
Hver gang du snakker om ånden i en rett, spiser vi ikke før klokka 22.
Her. Ta en veskesnack.
Unnskyld, jeg ser etter amarant, og jeg…
-Mr. Thompson? -Lille Sharon, er det deg?
Dette skjer overalt i Stoneybrook.
Det er som om hun aldri dro.
Jeg, på den annen side, venter fortsatt på et tegn på at jeg hører til her.
Hei!
Lenge siden sist.
Hva gjør du her?
Handler middag.
Vi også.
-Hei. -Hei.
Richie!
Hei.
Sharon.
Du er her, der jeg er.
I butikken, handlebutikken.
Vi handler
mat til middag.
Vil dere komme på middag i kveld?
Ja, gjerne.
De har ikke amarant.
Ingen amarant? Vil de vi skal sulte?
Hallo, liksom.
"Kjære kunder.
Ikke let etter amarant. Den finnes ikke."
Ikke sant?
To ting.
Én, voksne flørter ved å snakke om eldgammelt korn,
og to, universet kan ha avlyttet min indre monolog.
Det var nydelig.
Jeg har aldri jeg datet en mann
som har så mange forklær.
Hvis du synes det er imponerende,
vil du elske mine… kokkejakker.
Ingen mobil ved bordet.
Den er min, faktisk. Vent litt.
Ulike familier, ulike regler.
Claudia. "Flere planer for Mary Annes rom."
Hun sendte inspirasjonstavler.
Inspirasjonstavler? Til rommet ditt?
Du sa jeg kunne forandre ting.
Et fint prosjekt for jentene,
og jeg kan hjelpe.
Jeg har et loft fullt av ting som trenger et nytt hjem.
Ikke gå for langt.
Sharon, vil du ha kaffe?
La meg hjelpe.
Jenter, rydd av bordet.
Han er tilregnelig!
Det er et mirakel. Er det sånn det er å ha normale foreldre?
Det føltes sånn.
Neste dag hos Barrett-familien var jeg uforberedt på det som ventet.
Gulvet er lava!
-Lava. -Jeg er trygg, jeg står på stolen.
-Jeg er Dawn. Er moren din her? -Vet ikke.
Sier dette antrekket "Leder bruker et nettsted til å bestille ferie"?
Jo da, tror jeg?
Bra. Jeg har en audition, og var redd det var litt for "Eksen min har et fly".
Skulle ønske det. Uansett, takk, Dana.
-Gullet mitt gråter. -Det er Dawn, faktisk.
Jeg vet hvorfor.
Noen trenger ny bleie. Her.
Er det noe jeg bør vite?
-Noen husregler? -Jeg er allerede sen.
Du kommer til å være kjempeflink. Det vet jeg.
Dawn!
Du er i lava!
Stemmer.
Kanskje Kristy hadde et poeng. Natalie var litt vimsete.
Men et medlemskap i BVK sto på spill. Hjalp jeg denne familien,
ville jeg nesten få et.
"Han hadde ikke baseballcapsen,
men han gikk videre."
Dawn, hvordan?
Hvordan?
Litt hardt arbeid.
-Ungene hjalp. -Jøss.
Jeg er veldig imponert.
Hun var så imponert at hun ba meg komme dagen etter.
Og den neste.
Legg fra deg saksen.
Dawn, kan du finne Buddys sverd?
Skal jeg la panneluggen gro?
-Ja visst. -Kanskje en permanent.
Så, ja, Natalie var litt glemsom.
Så glemsom at hun glemte å komme hjem den kvelden.
Nei, du kan ikke bare ta barna fordi moren din er her.
Hvor var hun forrige helg da jeg ville du skulle ta barna?
Hvor var hun? Nei…
-Natalie, jeg må gå. -Hei.
Mamma, kan jeg få vann?
Du er patetisk. Sjekken din kom én uke for sent.
Hva sier det egentlig om deg som far?
Så, syregul eller duegrå?
Dawn?
Det går bra, jeg døste bare.
Du sovnet i biologi i dag.
Fru Fairmont la merke til det.
Det er bare…
Barrett-barna.
Visste det.
Det er ikke din feil. De er umulige.
Natalie drar fra et helt bomba hus.
Jeg begynte å rydde opp for å hjelpe,
men nå forventer hun det.
Hun er dårlig til å komme hjem i tide,
og barna eier ikke disiplin.
Høres fælt ut.
Det går bra. Jeg skal bare
sove litt, og…
Det går bra.
Avlys.
Nå.
Seriøst, Dawn.
Du kan ikke leve slik, sovne i hjørner og når vi dissekerer frosker.
Barna trenger meg.
Å svikte dem med alt som skjer
vil bare gjøre alt verre.
Jeg er fortsatt på prøve, sant?
Kanskje du kan snakke med Natalie.
Diskuter hva man kan og ikke kan be en barnevakt om.
Eller kanskje familien trenger en som er litt mer erfaren,
en som kan sette grenser.
Selvsagt! Det var svaret.
La den guddommelige gnisten i meg
anerkjenne den guddommelige gnisten i Kristy.
Namaste henne til å underkaste seg.
Kristy, du vet hvor mye jeg vil bli med i klubben.
Jeg vil ikke svikte barna.
Du er den mest erfarne barnevakten jeg kjenner.
Kan du komme hjem til meg i morgen og gi meg noen tips?
Hei! Kristy.
Kom her.
-Hyggelig å treffe deg. -Velkommen til nabolaget.
Her. Jeg er Liz Thomas.
Hyggelig. Sharon Porter.
Jeg har ønsket å stikke innom. Jeg prøvde å bli megler for dette huset.
Kom inn.
Huset var tomt en god stund.
Foreldrene mine har mye eiendom vi ikke vet hva vi skal gjøre med.
Ja så?
Beklager, mamma bygger nettverk som andre puster.
-Kan du vise meg rundt? -Gjerne. Kom med ned.
Dawn er ovenpå. Lukk døra, er du snill.
Så her nede skal jeg brygge min egen kombucha.
-Kombucha? -Kun for voksne.
Hvilken temperatur er feber?
Trettiåtte grader under tungen,
og 37,5 i baken.
Hvordan får du perfekt skorpe på et ostesmørbrød?
I en varm panne?
Majones, eller vegansk majones,
men spør om lov til å bruke ovnen.
Og om matallergier.
En forelder kan glemme å si ifra.
Det er en liten by, så ikke store utvalget,
men forloveden min har noen venner, og ikke alle er skallete.
Jeg er sammen med noen.
Eller vi er sammen igjen.
Vi kjente hverandre på videregående. Vi forhaster oss ikke, men…
Høres romantisk ut. Vet jeg hvem det er?
Richard Spier?
Hva er det?
Det er bare Kristy.
Richard, hæ?
-Ja, kjenner du ham? -Ja.
Ja.
Beklager. Han er ikke akkurat
den jeg kunne forestilt meg deg med.
Hvorfor sier du det?
Han mener det godt.
Du virker så søt og fri,
og han stapper skjorta godt ned i buksa,
-hvis du skjønner? -Det gjør han.
Men han har vært gjennom mye,
og han er faktisk veldig avslappet og søt.
Akkurat som da vi var unge, så…
Fint å høre at han åpner seg litt.
Ja.
Greit!
Herregud!
Han skvatt av plystringa og mistet baguetten.
Du må roe dem ned så de forteller deg hva som er galt.
David Michael var ikke sint fordi osten var for gul.
Han følte seg ignorert, og brukte brød som våpen.
Absolutt.
Hvordan plystrer du slik?
En familiehemmelighet.
Kom igjen.
Ok, greit. Du legger hånda slik,
og så… Tett bak tennene.
Pappa ringer alltid på Facetime rundt denne tiden.
-Hver dag? -Nesten.
Vi snakker mer i helgene.
Hei, pappa.
-Hei, vennen! Si hei til Gus! -Hun skulle til å si hei.
Hei, Gus. Hva lager dere?
Erteskudd-frittatas.
Er du overnøye med størrelsen på grønnsakene?
Jeg bør gå.
-Pappa, kan jeg ringe deg tilbake? -Nei, det går bra.
Snakk med faren din.
Kanskje det var mot forskriftene å ta imot en telefon,
men det var ikke bare meg hun stakk fra.
Jeg vet ikke.
Hun løp ut av huset mitt som om jeg var spedalsk eller noe.
-Kanskje hun ikke følte seg bra. -Ja.
Vet du hva som ville si pang? En kontrastvegg.
Men vi kan ikke bare male over tapetborden.
Den begynner å flasse i hjørnet her. Skal vi se.
Her.
Kom opp hit.
-Herregud. -Sånn, ja!
Hva skjer?
Richie! Der er du. Vi ser om vi kan male over borden.
Ved å rive papir av veggene?
Den flasset allerede.
Jeg ville bare passe på at den ikke dro av gipsen.
Datteren min og jeg snakket om puter og en lampe.
Richard, jeg tenkte det ville være gøy om vi hadde litt jentetid her og
-male det i lyse farger… -Du bør gå.
Alle sammen.
-Kanskje vi kan snakke om dette… -Det er for sent.
Jenter.
Kom igjen.
Kom, vennen.
Mamma sa ikke et eneste ord resten av kvelden.
Unnskyld.
Det har ikke vært lett.
Men se inn i hjertet mitt,
så ser du…
Søren. Replikk!
"Så ser du hvor mye jeg trenger nyren, dr. Blatchton."
Hvorfor husker jeg aldri det?
Kan jeg leke med David Michael?
Nei, du oversvømte badet.
Jeg var Aquaman!
Natalie…
…jeg må snakke med deg.
Han ligner på faren sin.
Vil ha det han vil når han vil.
Ja, men…
Du gir det,
og så gir du opp deg selv.
Og en dag er du alene og starter på nytt,
én yoghurtreklame-audition om gangen.
Men jeg må få det til å funke.
Jeg må bevise for barna mine at jeg kan utrette noe.
Selvfølgelig.
Dawn.
Du er toppen.
Jeg har en kryogenisk ansiktsbehandling.
Trodde du hadde en audition.
Mandag.
Jeg må se bra ut.
Morna!
Du, Buddy.
Skal vi leke Hele Norge snacker?
Buddy!
Buddy?
Buddy!
Buddy?
Greit. Han ville leke med David Michael,
så han må ha dratt dit.
Ringer jeg Kristy, blir jeg aldri med i Barnevaktklubben,
men å finne Buddy var viktigere.
RINGER…
Det er meg.
-Er Buddy Barrett hos deg? -Passer ikke du ham?
Bakdøra er åpen, og han er ikke her.
Han ville dra hjem til deg.
Jeg kommer.
Hei, dette er Kristy.
Dawn og jeg passet Buddy Barrett.
-Buddy… Han er borte, og… -Natalies telefon var av,
og hun hadde ikke lagt igjen andre numre.
Så Kristy ringte overalt hvor hun trodde Buddy kunne være.
Ingen hadde sett ham. Jeg var redd han hadde rømt eller blitt tatt.
Så Kristy ringte politiet, og jeg ringte moren min.
De vil finne ham, vennen.
-Tenk om ikke? -Det gjør de.
Hallo?
Hva skjer?
Sir, du må identifisere deg.
-Ok. -Pappa!
Jeg elsker deg!
Jeg elsker deg også, vesla.
Dawn, du skulle ha sett meg på svømminga i dag.
Jeg holdt pusten i en hel runde.
Jeg er Hamilton Barrett.
Buddys far.
Jeg hentet Buddy for svømmetimer, som jeg alltid gjør.
-Sa ikke Natalie det? -Hva?
Nei. Hun må ha…
Glemt det. Ja.
Det er ikke overraskende.
Buddy var utenfor. Jeg trodde han ventet på meg.
Hun gjør det iblant, så vi slipper å se hverandre.
Ante ikke at han hadde barnevakt i dag.
Jeg er så lei for det. Du må ha vært redd.
-Det er Marnie, jeg… -Jeg henter henne.
Vi har noen flere spørsmål, og vi bør nok snakke med ekskona di.
Hva enn dere trenger.
Straks tilbake.
La oss se til søsteren din.
Se til søsteren min.
Ikke til å tro.
Natalie sa ikke at Buddys far skulle kjøre ham på svømming?
Så jeg skulle gi et barn til en fremmed mann,
mens hun får ansiktet frosset eller noe?
Jenter!
-Går det bra? -Ja.
Jeg visste ikke hva som var galt.
Og så husket jeg noe en veldig klok, veldig erfaren barnevakt fortalte meg.
Beklager.
Jeg ville roe deg ned så du kan si hva som er galt.
Som David Michael og brødet?
Faren hans. Han var med faren sin hele tiden.
Alles fedre er så desperate etter å henge med dem.
Mr. Barrett kjører Buddy på svømming.
Mary Annes far vil ha henne hjemme dagen lang,
og faren din ringer deg på Facetime, men faren min…
Faren min dro fra meg.
Jeg vet ikke hvor han er.
Han har ikke ringt meg på halvannet år.
Det ligger alltid noe annet bak et raserianfall.
Kristy, se på meg.
Du har mange som vil være i livet ditt.
Moren din og brødrene dine,
klubben,
Mary Anne.
Mamma har Watson. Brødrene mine har hverandre.
Mary Anne har deg.
Hun er ikke mindre glad i deg for det.
Hun er fortsatt vennen din.
Jeg òg.
Men…
…jeg har vært slem mot deg.
Det går bra.
Vi er sterke kvinner med store personligheter.
Du kan jo ikke slippe hvem som helst inn i BVK.
Jeg tror… jeg burde la deg bli med.
Ikke mer prøvetid?
Du trenger en tittel.
Varakvinne.
Det betyr at du gjør alt.
Fordi du kan.
Du er jo litt alternativ,
på en 90-talls måte.
Jeg burde nok rydde dette.
Natalie vil ikke merke det.
Takk.
Bare hyggelig.
Vi kan ikke velge foreldre.
Du får dem du får.
Hei. Det er middag.
Gå vekk.
Hvis du er heldig nok til å ha dem.
Det fins ingen forskrifter om å være mor eller far.
Ingen regler.
Ingen skriftlig grunnlov du kan lese i vinterferien.
Prøv auberginen. Den synger.
"Natalie Barrett"? Å, nei.
Dette er Dawns mor.
Mamma.
Hun kan ikke snakke akkurat nå.
Hun har sitt eget liv å leve.
Ordne ditt, så kan du si unnskyld til datteren min.
Jeg kunne ha sagt det.
Jeg vet det, men jeg er moren din,
og iblant vil jeg ta meg av deg.
Foreldre er bare eldre raringer som gjør så godt de kan.
Prøv auberginen.
Akkurat som oss andre.
Ja vel.
Tre, to, én.
Spis den!
Tekst: Cathrine Hvidsten Jenkins