‎UN SERIAL ORIGINAL NETFLIX
‎KRISTY ȘI PARADA
‎Se spune că un elefant nu uită niciodată.
‎Nu știu cum știu asta, ‎fiindcă elefanții nu vorbesc.
‎Familia ta, pe de altă parte, ‎chiar își amintește totul.
‎Răul de mașină, tunsorile nefericite,
‎când ziceai că ești câine ‎și ai mușcat poștașul.
‎Ce drăguț!
‎Ai purtat asta ‎în parcul Safari la Six Flags,
‎când gibonul a făcut pe tine prin trapă.
‎- Încă se vede pata. ‎- Mamă, de ce ai păstrat asta?
‎N-a fost o decizie conștientă. ‎Strângi lucruri și te atașezi de ele.
‎- Sigur vrei să renunți la toate astea? ‎- Desigur!
‎Nu le vom mai folosi, ‎deci le dăm celor care au nevoie.
‎Prin câte a trecut mama anul ăsta,
‎știam că îi e greu să spună asta.
‎Dar uneori, scapi de ce e vechi ‎ca să faci loc pentru nou.
‎Noua Zeelandă!
‎Știați că sunt mai multe oi ‎în Noua Zeelandă decât oameni?
‎- Toți știu. ‎- Serios? Știu toți?
‎- Da. ‎- Bine.
‎Știai și că există o anumită rasă ‎de oi mici din Noua Zeelandă
‎care sapă găuri în stânci
‎și că acestea l-au inspirat pe Tolkien ‎să creeze găurile de hobbit?
‎Nu, nu știai asta.
‎Nu puteai să știi, căci ghici ce?
‎Am inventat-o. Nu e adevărat!
‎Tot cred că e un loc frumos ‎de vizitat, nu? Noua Zeelandă?
‎De când mama și Watson au renunțat ‎să mai facă un copil,
‎Watson tot vrea ‎să o ducă într-o călătorie.
‎Cred că vrea să o distragă pe mama ‎să nu fie tristă, ceea ce susțin.
‎Am primit un e-mail foarte interesant.
‎Parcă n-avem voie cu telefoane la masă.
‎M-am uitat în bucătărie, ‎în timp ce luam apa minerală
‎pe care nimeni n-a adus-o.
‎Kristy,
‎vei fi în parada bebelușilor.
‎Ce e aia?
‎Parada cu bebeluși Stoneybrook.
‎A început în al Doilea Război Mondial,
‎când toate femeile o luau razna acasă.
‎Și-au îmbrăcat bebelușii ‎în costume haioase
‎și le premiau pe cele mai bune.
‎A devenit un eveniment anual ‎până acum zece ani,
‎când s-au pensionat sau au murit.
‎Anul acesta se împlinesc 80 de ani, ‎iar orașul a decis s-o refacă.
‎Vor ca toți câștigătorii supraviețuitori ‎să fie pe o plută specială împreună
‎și asta înseamnă că și tu, Kristy!
‎Așa e!
‎Stai, am câștigat parada?
‎Juriul era orb în acel an?
‎Erai adorabilă. Aveai 18 luni.
‎Te-am îmbrăcat ca dna Crăciun.
‎Și cu obrajii aceia roșii ai tăi,
‎arătai ca o felicitare din anii '40.
‎Bum! Uite-o!
‎Ce să fie?
‎Vă uitați la Bebelușul Stoneybrook ‎al anului 1973.
‎- Nu! ‎- Ba da.
‎Bunica Brewer m-a îmbrăcat ‎în bebelușul Nixon. Nicio ironie.
‎Costumul nu a îmbătrânit bine, ‎dar titlul rămâne.
‎Participăm împreună, fată!
‎Ba nu.
‎- Ba da. ‎- Ce drăguț!
‎Nu se poate! Trebuie s-o faci!
‎- Zi că o vei face! ‎- Te voi aplauda.
‎N-o mai văzusem pe mama ‎așa de entuziasmată de mult,
‎dar nu mă gândeam decât la…
‎Vor afla prietenele mele?
‎Parada bebelușilor Stoneybrook. A revenit. ‎După atâția ani, mi-a venit timpul.
‎Trebuie să ai sub doi ani ca să participi.
‎Acum 12 ani, Mimi și Alma, ‎mama lui Mary Anne,
‎ne-au înscris la un concurs de costume.
‎- Da? ‎- Mama ta era bolnavă.
‎Au făcut-o ca să îi distragă atenția.
‎Ne-au cusut costumele săptămâni întregi.
‎Trebuia să fim păpuși de cârpă, ‎ca Raggedy Ann și Andy.
‎Dar Mimi a zis: „Ce e mai drăguț ‎decât bebeluși îmbrăcați în păpuși?”
‎Bebeluși îmbrăcați în cai.
‎Aproape.
‎Bebeluși îmbrăcați ‎ca animăluțe îmbrăcate în păpuși.
‎Nu știam despre asta.
‎A fost atât de drăguț ‎încât am redefinit cuvântul.
‎Dar ce s-a întâmplat?
‎Am câștigat, iar tata a îngropat dovezile
‎ca să uite?
‎Liz Thomas apare în ultima clipă cu Kristy
‎într-o rochie de Crăciun veche ‎și câștigă totul
‎din cauza…
‎Mediocrității albe ce înlocuiește ‎excelența celor de culoare?
‎Da, dar și pentru că mătușa ei Judy
‎era în juriu și trebuia să se scuze.
‎Recuze.
‎Ideea e că am fost furate.
‎În primul rând, habar n-aveam ‎despre mătușa mea, al cărei nume e Trudy.
‎În al doilea rând, eram dna Crăciun.
‎În al treilea rând, ‎aș fi vrut să câștigați
‎ca să stați voi pe o plută cu Watson ‎și fantoma bebelușilor din trecut.
‎- O să fii pe o plută? ‎- Da.
‎Eu, Watson și alți copii bătrâni.
‎Clubul guvernantelor ‎va avea propria plută.
‎Da?
‎O putem concepe și construi ‎și vom pune niște bebeluși pe ea.
‎În siguranță.
‎- E o idee grozavă. ‎- Da!
‎Era o idee grozavă
‎și aveam o problemă ‎când ideile grozave nu erau ale mele.
‎Nu va fi prea scump?
‎Costă 15 dolari intrarea
‎și avem bani în trezorerie ‎pentru materiale.
‎Va fi o reclamă grozavă.
‎Vor fi multe familii ‎care ne pot aduce mulți clienți.
‎Da.
‎Să o facem!
‎Care va fi tema?
‎Putem îmbrăca bebelușii ‎în animale ca la zoo.
‎- Sau circ. ‎- O arcă, ca Arca lui Noe.
‎Nu vreau primele idei. Gândiți-vă!
‎E vorba de onoare. Onoarea lui Mimi.
‎- Și a mamei. ‎- Și onoarea mamei lui Kristy.
‎Pentru că așa, Kristy își poate purta ‎în sfârșit coroana meritată.
‎Nu cred că există o coroană.
‎E o coroană.
‎- În fine. Suntem o familie. ‎- Dă-mi o negresă!
‎Nu mă hrăni!
‎Degetele tale!
‎- Copii? ‎- Pe lingură!
‎Ce?
‎- Scârbos! Și inutil, sincer… ‎- Copii?
‎Tatăl vostru mi-a dat un e-mail.
‎Se pare că el și iubita lui ‎trec prin Stoneybrook,
‎în drum spre părinții ei, în Maine,
‎cu noul lor copil.
‎Nu știam că tata a făcut un copil.
‎Nici eu,
‎dar a făcut-o,
‎iar el și Jocelyn parcă o cheamă
‎s-au gândit că ar fi drăguț ‎să vină la paradă și să îl cunoașteți.
‎E băiat?
‎Vrei să-l vedem?
‎E decizia voastră.
‎Individuală, colectivă. ‎Puteți decide orice.
‎Mă doare capul, mă duc să mă întind.
‎Ei bine, dacă vrea să ne vadă, ‎probabil că e un lucru bun.
‎Nu. Vrea doar bani.
‎- Sam! ‎- Ce?
‎Nu-l vedem vreo doi sau trei ani,
‎apoi mama se mărită cu un bogat și, ‎brusc, el și o iubită oarecare vin aici.
‎Faceți ce vreți! Eu m-am săturat.
‎- Mă duc să vorbesc cu el. ‎- Mersi!
‎Tu ce vrei să faci?
‎Vrei să-l vezi?
‎Adevărul era că nu știam,
‎dar știam că nu mă voi putea gândi ‎la altceva până nu îmi dădeam seama.
‎Cercuri în lanurile de grâu ‎vizibile doar din cer,
‎făcute de extratereștri, oameni din viitor ‎sau rămășițe ale unui trecut misterios.
‎Pluta e inspirată ‎de sculptorul Richard Serra.
‎Forme rotunde, tonuri pământii, ‎iar bebelușii vor fi asortați…
‎Ar trebui să fie extratereștri?
‎Sau creaturi la începutul evoluției.
‎Sculptura poate fi ca o navă spațială! ‎Sau primordială, ca Stonehenge.
‎Stonehenge era de fapt neolitic.
‎Ce? A fost în ‎Doctor Who.
‎E foarte tare, Claudia,
‎dar ar putea fi prea complicat ‎pentru parada Stoneybrook.
‎E o opțiune. Aveți cuvântul.
‎Cred că ar fi tare să facem ‎ceva super și pentru bebeluși.
‎Gen un festival de muzică.
‎Bebeluși cu coroane de flori, ‎punem difuzoare,
‎pluta ar putea fi o groapă cu noroi.
‎- O groapă cu noroi? ‎- Copiii adoră noroiul.
‎Dacă ar trebui să fie reclamă,
‎oamenii nu vor fi încântați de noroi.
‎Bine. Tu ce ai?
‎Micul spărgător de nuci!
‎- Bebeluși zâne. ‎- Bebelușul Clara!
‎- Sau Marie! Versiunea Balanchine. ‎- Cu zăpadă!
‎- Cum? ‎- Cu o mașină de zăpadă. Se poate cumpăra.
‎Bine‎. Bătrâna care a trăit într-un pantof.
‎Ca în poveste, pluta e un pantof, ‎iar bebelușii sunt copiii!
‎Credeam că vom face ceva personal.
‎Povestea asta e personală.
‎Adică, e viața mea.
‎Mama are atâția copii, ‎încât nu știe ce să facă.
‎Kristy are o familie mare. ‎Știe despre ce vorbesc.
‎Sincer, nu știam ‎despre ce vorbește nimeni.
‎Nu mă gândeam decât la tata.
‎Să vezi copii îmbrăcați în oameni de noroi ‎sau cafea sau ce o fi…
‎Sună grozav.
‎Nu ai o idee?
‎Pentru prima dată, nu aveam.
‎- A lui Mallory e mai bună. ‎- Serios? Stace?
‎A mea e o prostie. Bebeluși pe Broadway.
‎- Cum de nu m-am gândit la asta? ‎- Nu muzicalul.
‎Peisajul din Manhattan ‎și bebelușii pot purta smochinguri.
‎E o prostie.
‎Dar tatăl tău?
‎Lucrează în marketing, nu, Stace?
‎- Poate ne poate ajuta cu niște idei. ‎- Da, poate.
‎Nu m-aș baza pe asta.
‎De fapt, nu m-aș baza pe el pentru nimic.
‎Ce se întâmplă?
‎Tata e în oraș acum.
‎Ce noroc!
‎Nu, adică tot timpul. ‎Practic locuiește acolo.
‎Nu cu mama sau cu noi.
‎Ți-au spus ceva?
‎Spun că e pentru muncă, ‎dar se ceartă mult.
‎Nu știu.
‎Nu știi pentru că ei nu știu.
‎Și e în regulă.
‎- Dacă ei… ‎- Este posibil.
‎Dar este posibil și să nu.
‎Singura ta sarcină ‎e să le oferi beneficiul îndoielii.
‎Părinții tind ‎să-ți îndeplinească așteptările.
‎Orice ar fi,
‎va fi ce e bine, pentru că trebuie să fie.
‎Dawn, ar trebui să fii terapeut.
‎Știu.
‎Mulțumesc!
‎Dacă voiam să le spun despre tata, ‎acum era momentul,
‎dar…
‎- Vă iubesc! ‎- Vă iubesc!
‎Bine, deci două voturi ‎pentru ‎Bătrâna care a trăit în pantof.
‎Acum, Mallory?
‎David Michael…
‎În seara aceea, ‎m-am gândit la ce a zis Dawn,
‎să ofer beneficiul îndoielii, ‎să mă aștept la ce e mai bun.
‎N-a fost niciodată stilul meu,
‎dar stilul se schimbă sau așa am auzit.
‎Vreau să-l văd pe tata.
‎Dacă e în regulă.
‎Da, sigur că e în regulă, scumpo. ‎O să-i spun.
‎- Și eu vreau să-l văd. ‎- Și eu.
‎Sam! Amice!
‎Dragă, lasă-l puțin!
‎Kristy!
‎Cei care se ocupă de paradă
‎vorbesc despre niște costume super ‎pentru bebelușii câștigători.
‎Ești entuziasmată?
‎Măiculiță!
‎Totul se întorcea la parada bebelușilor, ‎iar parada venea aici,
‎în curtea mea mare și bine localizată.
‎Ce e asta?
‎Plasă. O folosesc pentru rama pantofului,
‎peste pun papier-mâché ‎și o legăm de mașina lui Charlie.
‎- Charlie e de acord? ‎- Am vorbit cu el.
‎Iar Janine mi-a arătat ‎cum să fac un scaun de mașină.
‎Sunt instrucțiuni de la Ikea?
‎Ce sunt numerele astea?
‎Grozav, nu?
‎Dacă-ți place portocaliu.
‎Da. E culoarea sezonului.
‎La revedere, roz milenial! ‎Bună, portocaliu Gen Z.
‎Kristy, uite ce material am!
‎Pentru ce e?
‎Costumul pentru bebeluși.
‎- E roz milenial? ‎- Nu.
‎- Nu va merge cu portocaliul. ‎- Dacă revopsim pantoful?
‎Portocaliu și roz ‎ar putea arăta bine împreună.
‎Ca o atmosferă psihedelică din anii '60.
‎Da, ar fi tare.
‎Vom vedea când e vopsită.
‎Bine.
‎Așa.
‎Să vedem cine stă pe plută cu bebelușii.
‎Eu sunt pe pluta copiilor mari.
‎Da.
‎De fapt, e o mașină mare.
‎După aceea, voi fi cu tata.
‎Da! Am uitat că Watson participă.
‎- Ce amuzant că… ‎- Nu.
‎Tatăl meu adevărat.
‎E aici?
‎Vine cu noua lui iubită.
‎Cred că au un copil.
‎Mama ta e de acord?
‎Tu ești?
‎El ne-a contactat, ‎deci trebuie să fie important pentru el.
‎Și de ce să nu-i dau beneficiul îndoielii?
‎Câtă vopsea avem?
‎- Nu… ‎- Nu!
‎Sabotaj!
‎- Glumesc! Dar, Doamne! ‎- Să dăm tot la o parte!
‎Sigur ești în regulă?
‎Cu tatăl tău?
‎Nu mă pot plânge mereu că nu l-am văzut,
‎ca apoi să nu îl văd ‎când el chiar vrea să mă vadă, nu?
‎Cred că da.
‎Dar tu ești cea care contează.
‎Ce vrei tu, nu el.
‎Poate că Mary Anne avea dreptate, ‎dar era o altă persoană care conta mult
‎și el voia
‎să îl ajut să facă un album foto ‎pentru tata, ca să-i arate tot ce a ratat.
‎Uită-te la asta!
‎De când e asta?
‎E prima ta zi la grădiniță.
‎Plângeai așa de tare, încât n-ai ținut ‎nici afișul făcut de mama.
‎Să găsim una în care nu plâng.
‎Ar putea fi greu. Ai plâns mult.
‎Asta e o poză bună!
‎Îți plăceau rădăcinile copacului ‎de pe fosta stradă.
‎Se umpleau cu apă și tu ziceai: ‎„Uite, o piscină pentru șoareci!”
‎Crezi că tata a mai văzut astea?
‎I-a trimis mama?
‎Nu știu.
‎Kristy,
‎cred că aici ai câștigat tu parada.
‎Cred că ai dreptate.
‎Te ține tata?
‎Cred că da.
‎Nu-mi amintesc, ‎dar îmi amintesc cămașa aia.
‎O purta tot timpul.
‎Să o punem și pe asta. ‎E o amintire frumoasă.
‎Chiar dacă nu-ți amintești.
‎Brusc, am înțeles de ce tatăl meu ‎a reapărut din senin.
‎Cred că a primit același e-mail ca mama.
‎Și-a amintit de paradă. ‎A însemnat ceva pentru el.
‎Și acum aveam ocazia ‎să-i arăt cine am devenit.
‎Pentru prima dată de când a început totul,
‎m-am bucurat că se ține iar parada,
‎fiindcă îl aducea înapoi și pe tata.
‎E o rochie sau față de pernă?
‎Am căutat ce purtau copiii ‎în vremurile de demult.
‎Băieții purtau rochii până la cinci ani, ‎deci e istoric corect.
‎Da, fratele meu nu o poartă.
‎De ce? Pentru că e roz?
‎Am găsit și că rozul era ‎o culoare de băiat până în anii '40.
‎Nu-mi pasă că e roz!
‎Îmi pasă că îi lipsește un braț!
‎Voi face altul.
‎Până mâine?
‎Și vopseaua e mai închisă decât trebuia.
‎Abia vei observa bebelușii ‎în culoarea aia.
‎- E ca un camuflaj. ‎- E în regulă.
‎Nu-ți face griji, ‎o să arăți normal imediat.
‎- Doamne, o rupi! ‎- Sau face alt braț.
‎- Trebuie să-mi scot fratele din asta. ‎- E o rochie autentică!
‎Poate că pluta nu avea ‎să-l impresioneze pe tata.
‎Dar aveam până mâine dimineață.
‎Și oricum nu era acolo să vadă pluta.
‎Era acolo să ne vadă pe noi.
‎Pe mine.
‎Am o surpriză pentru tine!
‎Ești bine, iubito?
‎E rimelul meu?
‎Da, îl împrumutam.
‎Vrei să te ajut?
‎Nu. A fost o idee proastă. ‎Care e surpriza ta?
‎Comitetul a trimis asta ‎ca să o porți la paradă.
‎Nu!
‎Dar va fi drăguț, Kristy! Haide!
‎Voi arăta ridicol.
‎- Știi planul pentru azi? ‎- Da.
‎Eu și Watson vom fi luați de aici ‎pentru paradă.
‎Apoi mă văd cu băieții ‎la terenul de baseball din parc,
‎iar Charlie ne va duce în oraș la prânz.
‎Cu tata.
‎Și Jocelyn și bebelușul.
‎Vrei să vă fac rezervare undeva drăguț? ‎La Hanul Stoneybrook sau…
‎Probabil mergem să mâncăm pizza. ‎Orice e mai ușor.
‎Cum te simți?
‎Încântată!
‎Da, bine.
‎Și emoționată. Nu știu. Tu cum te simți?
‎Păi, sentimentele mele despre tatăl tău
‎sunt diferite de cele pe care le ai tu ‎pentru tatăl tău.
‎Orice vă face pe voi fericiți, ‎mă face și pe mine fericită.
‎Îmi pare rău pentru noul bebeluș.
‎Mi-a fost greu la început,
‎dar m-am gândit la asta ‎și n-are nicio legătură cu mine.
‎Tu și frații tăi veți avea o nouă persoană ‎pe care să o iubiți.
‎Și mai multă iubire ‎e mereu un lucru fericit.
‎Iubito!
‎Bine. Cu plăcere, Stoneybrook!
‎Da!
‎- Da! ‎- Haide, Kristy!
‎Nu mă lăsa în suspans!
‎- Pune-ți-o! ‎- Nu!
‎Aștept până în ultima clipă.
‎Cum vrei tu! Mai multă suzetă pentru mine!
‎Dragă…
‎Nu se usucă.
‎Chestia asta e încă udă. ‎Să nu cumva să îmi păteze mașina!
‎Mă îngrijorează mai mult ‎problema costumelor.
‎E gata?
‎Ce dovleac frumos!
‎Trebuie să fie un pantof.
‎Grozav! Tot cartierul e aici.
‎Cum am spus, ce pantof frumos!
‎Să-l vadă pe Watson cu bonetă.
‎- Ce e, papier-mâché? ‎- Ia vezi, avem ventilatoare?
‎- Să îi ajutăm să o usuce. ‎- Da. E udă.
‎- Da. ‎- Am încercat deja!
‎Ce sunt astea?
‎Îmi pare rău, dar s-a rupt de tot ‎când am încercat să o pun.
‎La fel, oarecum.
‎Am simțit că Lucy va fi mai confortabilă ‎în ceva mai bine lucrat.
‎E ținuta făcută de Mimi, ‎cea despre care ți-am spus.
‎Încă pare nou-nouță.
‎Da, știu și e adorabilă,
‎dar am muncit din greu la costumele astea.
‎Știm și chiar apreciem.
‎Dar credem că astea arată mai bine.
‎- Dar nu se asortează! ‎- Nu.
‎Dar măcar au toate brațe.
‎Ei bine, cred că Squirt va arăta grozav.
‎Uite!
‎Vă arăt.
‎Dumnezeule!
‎Nu e bine.
‎- Măiculiță! ‎- Doamne!
‎- Nu! ‎- Nu!
‎E papier-mâché, nu ține!
‎Nu, e integritatea structurală ‎a pantofului!
‎Dacă făceam cercurile, ‎scaunul de mașină stătea pe podea!
‎Pantoful a fost o idee grozavă, ‎dar neexecutată bine!
‎Cum trebuia să o execut?
‎Vopseaua asta e lavabilă, nu?
‎Ar trebui să fie. Cred.
‎Se transforma într-un dezastru,
‎nu doar pentru club, ci și pentru omenire.
‎- Nu pot să cred că tata va vedea asta. ‎- Nicio grijă! Nu va vedea.
‎Poftim?
‎Tocmai am primit ‎un e-mail de la el. Nu vin.
‎De ce?
‎A zis că se grăbesc să ajungă ‎la casa părinților ei
‎și ne văd data viitoare, ‎poate la întoarcere.
‎Pare cam în ultimul moment.
‎Karen!
‎Dar e!
‎Păi, ține legătura.
‎E bine, nu? Și va fi o dată viitoare.
‎Poate le-aș putea trimite albumul foto.
‎Desigur, scumpule! Desigur.
‎Îmi pare rău!
‎Tipul ăsta glumește!
‎- Tati, nu te supăra! ‎- Deja sunt supărat.
‎Sunt foarte supărat, bine că n-a venit, ‎căci mi-ar fi fost greu să nu-l bat.
‎Nu face asta cu copiii!
‎Ce? Crezi că nu știu ‎cât de egoist e tatăl lor?
‎Crezi că îi protejezi ‎dacă nu spui adevărul?
‎Ce poți spune despre un tip ‎care și-a abandonat familia?
‎Care dispare ani întregi și apoi, brusc:
‎„Doamne! Vine în vizită. Ce bine!”
‎De parcă nu s-a întâmplat nimic, ‎apoi își lasă baltă copiii?
‎Watson are dreptate.
‎Am fost cele mai bune prietene toată viața ‎și am mai văzut întâmplându-se asta.
‎Zile de naștere, recitaluri.
‎În clasa a doua,
‎când ai anulat un antrenament ‎ca să poți petrece timp cu el
‎și el a anulat?
‎Vrem să fie diferit mereu când vine!
‎Mama a murit când aveam 18 luni.
‎De aceeași vârstă cu bebelușii de aici.
‎Și sunt sigură ‎că ar fi făcut tot ar fi putut
‎ca să mai aibă cinci minute cu mine.
‎Deci să-l văd pe tatăl tău că ratează ‎mereu șansele de a fi în viața voastră…
‎Nu-mi văd tatăl atât de mult cât vreau,
‎dar el n-ar rata ocazia ‎să mă vadă sau să fie cu mine.
‎Nu pentru că e un sfânt, ‎ci pentru că e părinte
‎și asta ar trebui să facă.
‎Dragă…
‎Am trecut prin multe în ultimele luni,
‎încercând să ne completăm familia,
‎dar poate că tot ce ne trebuia ‎a fost mereu aici.
‎Ce vrei să spui?
‎Copiii.
‎Vreau ca copiii tăi ‎să fie copiii mei. Pe bune.
‎Gen adopție?
‎- E foarte complicat. ‎- Rezolvăm asta mai târziu.
‎Dar ce vreau e ca această familie
‎să fie o familie.
‎Familia noastră.
‎Vreau să fim…
‎noi.
‎Ce părere ai?
‎Cred că nu pe mine trebuie să mă întrebi.
‎Watson Brewer,
‎de când a venit în viața noastră ‎cu găluștele și entuziasmul lui nebunesc,
‎a forțat lucrurile,
‎străduindu-se prea mult ‎și întorcând totul cu susul în jos.
‎Ce părere am?
‎Te iubesc!
‎Și eu te iubesc.
‎Deci mi-am petrecut până la urmă ‎după-amiaza cu tatăl meu.
‎Tatăl meu adevărat, deși va fi ‎multă birocrație înainte să fie oficial,
‎dar totuși.
‎Toți au primit puțin ‎din ce aveau nevoie în acea zi.
‎Mallory a avut o idee grozavă.
‎ATÂȚIA COPII, CĂ S-A PRĂBUȘIT CASA
‎Bine, asta voi conduce la paradă.
‎Iar Claudia a înscris-o pe Lucy Newton ‎la categoria individuală,
‎unde costumul uimitor al lui Mimi ‎a câștigat în sfârșit premiul întâi.
‎S-o facem!
‎Ia te uită!
‎Familia poate fi cea ‎care își amintește de trecutul tău,
‎dar e și cea ‎care vine cu tine spre viitor.
‎Arătați minunat!
‎Vă iubesc! Ne vedem la paradă!
‎Și oriunde am merge,
‎singura cale de a ajunge e înainte.
‎BAZAT PE ROMANELE LUI ANN M. MARTIN
‎Subtitrarea: Alina Anescu