A NETFLIX SAJÁT GYÁRTÁSÚ SOROZATA
KRISTY ÉS A BÉBIPARÁDÉ
Azt mondják, az elefánt sosem felejt.
Vajon honnan tudják? Az elefántok nem beszélnek.
Az viszont biztos, hogy a családod mindenre emlékszik.
Az autós rosszullétre, a szörnyű frizurákra,
arra, mikor kutyát játszva megharaptad a postást.
Ezt a Six Flags szafariparkjában viselted,
mikor az a gibbon lepisilt a napfénytetőn át.
- Még mindig látni a foltot. - Miért tartottad meg?
Nem tudatos döntés volt.
Csak gyűjtögettem őket, aztán a szívemhez nőttek.
- Biztos el akarod ajándékozni ezeket? - Persze.
Már nem használjuk őket, hát adjuk őket a rászorulóknak!
Azok után, amiken anya átment az idén, tudtam, hogy nehezen mondja ezt ki.
De ha eldobjuk azt, ami régi, helyet csinálunk az új dolgoknak.
Új-Zéland!
Tudtátok, hogy ott több birka van, mint ember?
- Mindenki tudja ezt. - Tényleg? Mindenki?
- Igen. - Oké.
És azt tudtátok, hogy vannak olyan új-zélandi minibárányok,
amik lyukat fúrnak a sziklafalba,
és hogy J.R.R. Tolkien innen vette a hobbitüregek ötletét?
Na, ezt nem tudtátok!
Az biztos! Eláruljam, miért?
Mert csak kitaláltam. Nem igaz.
De attól még király lenne elmenni Új-Zélandra, nem? Nos?
Mióta anya és Watson már nem próbálkoznak a babával,
Watson folyamatosan egy nagy utazásról beszél.
Gondolom, próbálja elterelni anya figyelmét,
amit támogatok is.
Érdekes e-mailt kaptam.
Teló az asztalnál?
A konyhában használtam, amíg ásványvizet kerestem,
hisz senki se akart újat hozni.
Kristy,
bekerültél a bébiparádéra.
Mi az a bébiparádé?
A Stoneybrook-i Bébiparádé.
A második világháború alatt kezdődött,
mikor a nők majd megőrültek otthon.
Úgyhogy vicces jelmezekbe öltöztették a babáikat, és a legjobb díjat kapott.
Úgy tíz évvel ezelőttig évente megtartották a rendezvényt,
de akkor nyugdíjba mentek, vagy meghaltak.
Idén viszont a 80. évforduló alkalmából a város feléleszti a hagyományt.
Össze akarják hozni a még elő győzteseket egy különleges parádés kocsin,
tehát téged is, Kristy!
Így van!
Várj, nyertem a bébiparádén?
Vak volt a zsűri abban az évben?
Nagyon édes voltál, és csak másfél éves.
Kicsi Télanyónak öltöztettelek fel.
A pirospozsgás pofid a '40-es évekbeli karácsonyi képeslapokat idézte.
Tessék! Itt van.
Mi van itt?
Az év babája 1973-ban, Stoneybrookban.
- Na ne! - Úgy ám!
Bébi Nixonnak öltöztetett fel Brewer nagyi. Minden irónia nélkül.
A jelmezzel elbánt az idő vasfoga, de a címmel nem.
Együtt csináljuk, csajszi!
Dehogyis!
- De igen. - Ez olyan aranyos!
Izgatott vagyok! Menj el a parádéra!
- Mondd, hogy megteszed! - Majd éljenzek.
Hetek óta nem láttam anyát ilyen izgatottnak,
de csak arra tudtam gondolni…
Ezt a barátaim is megtudják?
Újra lesz Stoneybrook-i Bébiparádé.
Annyi év után elérkezett az időm.
Itt az áll, hogy kétéves korig.
Tizenkét éve Mimi és Mary Anne anyukája
beneveztek engem és Mary Anne-t.
- Igen? - Anyukád már beteg volt.
Ez elterelte róla a figyelmét.
Hetekig tervezték és varrták a jelmezeket,
és az elején úgy volt, hogy rongybabának öltöztetnek.
De erre Mimi: „Mi aranyosabb a rongybabának öltözött babánál?”
A lovaknak öltözött babák.
Majdnem. Bébiállatoknak öltözött babák, akik rongybabának öltöztek.
Semmit sem tudok erről.
Annyira kawaii volt, hogy újraértelmeztük a fogalmat.
És aztán?
Nyertünk, és apa eltemette a bizonyítékot egy emlékdobozban?
Liz Thomas megjelent Kristyvel
egy lestrapált karácsonyi ruhában, és nyertek, mert…
A fehér középszerűség nyert két színes bőrű felett?
Igen, és mert Kristy dédnagynénje, Judy
zsűritag volt, és nem volt páratlan.
Mármint „pártatlan”.
A lényeg, hogy bebuktuk.
Először is: fogalmam se volt a dédnagynénémről, aki amúgy Trudy.
Másodszor: az Télanyó-jelmez volt.
Harmadszor: bár ti nyertetek volna!
Akkor ti lennétek a parádés kocsin Watsonnal és az elmúlt babák szellemeivel.
- A kocsin leszel? - Igen.
Watsonnal és pár öreg babával.
Nos, a Bébicsőszök Klubja saját kocsit indít.
Tényleg?
Megtervezzük, megépítjük,
és ráültetünk néhány babát.
Biztonságosan.
- Ez egész jó ötlet. - Igen!
Tényleg jó ötlet volt,
és mindig bajom volt a jó ötletekkel, ha nem tőlem eredtek.
Nem lesz az túl drága?
Csak 15 dolcsi a nevezés,
és rengeteg pénzünk van alapanyagokra.
És jó reklám is lenne.
Sok család lesz ott, így sok ügyfelet szerezhetünk.
Igen.
Próbáljuk meg!
Mi legyen a téma?
A babák lehetnének állatok az állatkertben.
- Vagy egy cirkuszban. - Noé bárkája?
Ne csapongjatok! Gondoljátok át!
Ne feledjétek, ez tisztelgés! Mimi előtt.
- És anya előtt. - És igazából Kristy anya előtt.
Hisz Kristy végre viselheti a megérdemelt koronáját.
Nem hinném, hogy lesz korona.
Hidd el, lesz korona!
- Mindegy. Egy család vagyunk. - Fagyit!
Ne etess meg!
Pfuj, az ujjaid!
- Srácok! - A kanál!
- Hahó! - Mi?
- Undi! És felesleges… - Srácok!
Apátok e-mailt írt.
Úgy tűnik, a barátnőjével átutaznak Stoneybrookon,
mikor Maine-be mennek a barátnője szüleihez
az új babájukkal.
Nem is tudtam, hogy gyerekük lett.
Ahogy én sem,
de ez van,
és Jocelynnel, ha jól emlékszem a nevére, úgy gondolták, jó móka lesz,
ha eljönnek a parádéra és hozzátok a kisfiúval.
Kisfiú?
Szeretnéd, ha találkoznánk apuval?
Tőletek függ.
Egyénileg, csoportosan. Ti döntetek.
Fáj a fejem, lefekszem egy kicsit.
Ha látni akar minket, illő lenne találkoznunk vele.
Ne már, haver! Csak pénzt akar.
- Sam! - Mi van?
Vagy két-három évig nem is láttuk.
Anya hozzámegy egy gazdag pasihoz, erre ő megjelenik egy random csajjal?
Tegyetek, amit akartok! Nekem elegem van.
- Beszélek vele. - Köszi.
Te mit szeretnél?
Találkoznál vele?
Igazából fogalmam se volt,
de tudtam, hogy úgyse tudok mással foglalkozni,
amíg ki nem találom.
A gabonakörök csak az égből láthatók,
űrlények művei, akik a jövőből jöttek, vagy a rejtélyes múlt maradványai.
Richard Serra szobrász ihlette a kocsi tervét.
Kanyargós formák, természetes színek. És a babák…
Csak nem űrlények?
Vagy az evolúció régi teremtményei.
Az építmény lehet egy űrhajó, vagy valami ősi, mint Stonehenge.
Az igazából újkőkori.
- A Ki vagy, doki? egyik részében volt. - Ez szuper, Claudia.
De talán kicsit túl magas lenne a Stoneybrook-i Bébiparádéra.
Csak felvetettem. Tiétek a terep.
Oké, szerintem csúcs lenne, ha a babák is élveznék.
Imitáljunk zenei fesztivált! Virágkoszorúk, pár mikrofon,
és a kocsi egy sármedence lenne.
- Sármedence? - A gyerekek imádják a sarat.
Elvileg ez egy reklám lesz.
Az emberek nem örülnének a sáros babáknak.
Oké, mi az ötleted?
Bébidiótörő!
- Bébihópelyhek, Cukortündér. - Bébi Clara.
- Vagy Marie. Balanchine nyomán. - És igazi hó!
- Hogyan? - Hógéppel.
Beszerezhetünk egyet… pénzért.
Van az a mondóka az öreg néniről, aki egy cipőben élt. Ennek mintájára
a kocsi lenne a cipő, és a babák a gyerekek!
Azt hittem, személyesebb kell.
Ez a mondóka személyes.
Mármint nekem. Anyának is sok gyereke van, mint az öreg néninek.
Kristynek is nagy családja van. Ő érti.
Igazából semmit se értettem a társalgásból.
Csak apára tudtam gondolni.
Hogy a babákat beöltöztessük sárembernek, kávénak vagy minek…
Remekül hangzik.
Neked nincs ötleted?
Most az egyszer nem volt.
Malloryé jobb.
Tényleg? Stace?
Az enyém nem jó. Babák a Broadwayen, vagy valami hasonló.
- Hogy nem gondoltam erre? - Nem musicalre gondoltam.
Csak egy manhattani látképre, szmokingos babákkal.
Butaság.
És édesapád?
Ő marketinges, nem, Stace?
- Talán segíthetne ötletelni. - Talán.
De nem alapoznék erre.
Most semmiben se alapoznék rá.
Mi történt?
Apa a nagyvárosban van.
Mázlista.
Nem, mindig ott van. Gyakorlatilag ott él.
Nem anyával és velem.
Mondtak már valamit?
Azt mondogatják, hogy a munka miatt van, de folyton veszekednek.
Nem is tudom.
Azért nem tudod, mert ők se tudják.
És ez nem baj.
- És ha… - Előfordulhat.
Vagy talán mégsem.
Most az a dolgod, hogy bízz bennük.
Meg fognak felelni az elvárásaidnak.
És bármi is fog történni, úgy lesz helyes, mert annak kell lennie.
Dawn, neked terapeutának kéne lenned.
Tudom.
Köszönöm.
Ha szólni akartam volna apáról, most lett volna itt az ideje, de…
- Szeretlek titeket! - Én is!
Oké, akkor két szavazat eddig a cipős ötletre.
Na de Mallory!
David Michael…
Aznap este arra gondoltam, amit Dawn mondott:
hogy bízzunk az emberekben, és reméljük a legjobbakat.
Ez sose volt az én stílusom,
de a stílus változhat. Állítólag.
Találkozom apával.
Ha nem gond.
Egyáltalán nem gond, édesem. Szólok neki.
- Én is. - Én is.
Sam! Pajtás!
Drágám, adj neki időt!
Tényleg, Kristy!
Azt hallottam, hogy a bébiparádésok mókás jelmezdarabokat szánnak nekünk.
Hát nem izgi?
Atyám!
Ismét utolért a bébiparádé, mégpedig szó szerint,
ugyanis a tágas, jó fekvésű hátsó kertünkbe költözött.
Az mi?
Csirkeháló. Ebből lesz a cipő váza.
Papírmasé kerül rá, majd Charlie kocsijához kötjük.
- És Charlie belement? - Beszéltem vele.
És Janine segített kitalálni, milyen legyen az ülés.
Ez egy ikeás útmutató?
Mik ezek a számok?
Remek, ugye?
Igen, ha bejön a narancs.
De be ám! Az a szezon slágere.
Viszlát, 2000-es évek pinkje! Helló, új narancssárga!
Kristy, nézd ezt a szövetet!
Mihez?
A babák jelmezéhez.
- Az 2000-es évek pinkje? - Nem.
- Amúgy se megy a narancshoz. - Átfesthetnéd a cipőt.
Még érdekes is lehet a narancssárga és a pink együtt.
Mint egy bódító, 60-as évekbeli hangulat.
Az menő lenne!
Meglátjuk, ha kész lesz.
Rendicsek.
Oké.
El kéne dönteni, ki legyen a bébikkel.
Én az öreg bébik kocsiján leszek.
Igaz.
Igazából csak egy nagy kocsi lesz.
Utána pedig apával leszek.
Tényleg! Hisz Watson is ott lesz.
- Vicces, hogy ti… - Nem.
Az igazi apámmal.
Itt van?
Eljön a parádéra az új barátnőjével.
Gyerekük lett, azt hiszem.
És anyukád nem bánja?
Vagy te?
Apa keresett meg minket, szóval biztos fontos ez neki.
És miért ne bízhatnék benne egy kicsit?
Mennyi festékünk is van?
- Jaj, ne! - Ajjaj!
Szabotázs!
- Vicceltem, de… Egek! - Vegyünk el mindent!
Biztos jó ez így?
Apáddal?
Panaszkodom, hogy sosem látom,
most meg ne találkozzak vele, mikor látni akar?
Van benne valami.
De te vagy a fontos, Kristy.
Az számít, hogy te mit szeretnél.
Mary Anne-nek igaza lehetett,
de valaki sokkal fontosabb volt nálam.
És ő azt kérte,
hogy segítsek összeállítani egy fotóalbumot apának,
hogy lássa, mit hagyott ki.
Ezt nézd!
Ez mikor készült?
Az első ovis napodon.
Sírtál, és a táblát se tudtad tartani, amit anya csinált.
Olyan kéne, ahol nem sírok.
Olyat nehéz lesz találni. Sokat sírtál.
Jaj, ez de jó!
Szeretted a nagy fa gyökereit a régi helyünkön.
Mikor feltöltődtek vízzel, azt mondtad: „Nézzétek, medence egereknek!”
Szerinted apa látta már ezeket? Elküldte őket neki anya?
Nem tudom, pajti.
Kristy, szerintem ez az, mikor megnyerted a bébiparádét.
Igazad lehet.
Apa tart téged?
Ez csak ő lehet.
Nem emlékszem az esetre, de az ingre igen.
Mindig ezt hordta.
Rakjuk az albumba! Ez egy szép emlék.
Még ha nem is emlékszel rá.
Hirtelen megértettem, miért tűnt fel apa.
Biztos neki is küldtek e-mailt, mint anyának.
Eszébe jutott a bébiparádé. Jelentett neki valamit.
És végre esélyem volt megmutatni neki, mivé lettem.
Mióta felmerült a téma, most először
örültem, hogy újra lesz bébiparádé,
mert apát is visszahozta ide.
Ez egy jelmez vagy egy párnahuzat?
Utánanéztem, milyenek voltak régen a kisgyerekek,
és a kisfiúk ilyet hordtak ötéves korukig, szóval ez történelmileg hű.
Remek, de az öcsém nem fogja ezt hordani.
Miért? Mert pink?
A kutatásom szerint fiús szín volt a '40-es évekig.
Nem az zavar, hogy pink!
Az zavar, hogy hiányzik egy karkivágás!
Csinálok rá még egyet.
Holnapig?
A cipő színe amúgy is sötétebbre száradt.
Ilyen színben meg se lehetne látni a babákat.
- Álcáznák magukat. - Jó lesz.
Ne aggódj, nemsokára minden a régi lesz.
- Egek, eltéped! - Vagy csak karkivágást tép rá.
Ki kell szabadítanom az öcsém.
Ez egy történelmileg hű ruha!
Nos, így nem nyűgözné le apát a klubos kocsi,
de másnapig még volt időnk.
Amúgy se a parádés kocsi miatt jön,
hanem miattunk.
Miattam.
- Meglepim van neked! - Aú!
Jól vagy, édes?
Az a szempillaspirálom?
Igen, kölcsönvettem.
Segítsek?
Ne! Rossz ötlet volt. Mi a meglepetés?
A szervezőbizottság küldte, hogy ezt viseld a kocsin.
Kizárt!
De annyira édes, Kristy! Ne csináld!
Röhejesen néz ki.
- Tudod, mi a mai program? - Igen.
Engem és Watsont innen visznek el a parádéra.
Majd találkozó a srácokkal a park baseballpályáján,
aztán Charlie elvisz minket a városba ebédelni.
Apával.
És Jocelynnel és a babával.
Foglaljak nektek valami szép helyet?
A helyi szállóban vagy…
Ne! Szerintem csak pizzázni fogunk. Nem kell bonyolítani.
Hogy érzed magad?
Izgatott vagyok!
Jól van.
És ideges. Nem is tudom. Te hogy érzed magad?
Nos, az apád iránti érzéseim mások,
mint az apád iránti érzéseid.
De örülök annak, aminek ti örültök.
Sajnálom a baba hírét.
Először letaglózott,
de átgondoltam, és igazából semmi közöm hozzá.
A testvéreiddel egy új kisöcsit szerethettek.
És minél több a szeretet, annál jobb.
Jaj, kicsim!
Hát tessék, Stoneybrook!
Ez az!
- Igen! - Gyerünk, Kristy!
Gyerünk, ne hagyj cserben!
- Vedd fel! - Nem!
Várok vele a legutolsó pillanatig.
Te tudod.
Több cucli marad nekem.
Édesem…
Nem szárad meg.
Még mindig nedves. Ajánlom, hogy ne kerüljön a kocsimra!
Engem jobban aggaszt a jelmezprobléma.
- Hű! - Elkészült?
Milyen pofás kis tök!
Elvileg ez egy cipő.
Remek. Idesereglettek megnézni.
Ahogy mondom: pofás kis cipő.
A főkötős Watsont.
- Ez papírmasé? - Nézd meg, hátha van ventilátorunk!
- Hátha megszáríthatjuk. - Mert nedves.
- Igen. - Azt már próbáltuk.
Mik ezek?
Bocs, de teljesen felszakadt a varrás, mikor rá akartam adni.
Nálam is, nagyjából.
Én úgy éreztem, Lucy jobban örülne egy kidolgozottabb jelmeznek.
Ezt Mimi készítette, erről beszéltem.
De vadiújnak tűnik.
Igen, és tündéri,
de nagyon sokat dolgoztam a jelmezeken.
Tudjuk, és nagyra értékeljük.
De szerintünk ezek egy kicsit jobbak.
- Össze se passzolnak! - Nem. De legalább van rajtuk karkivágás.
Nos, szerintem Squirt remekül fog kinézni.
Tessék!
Megmutatom.
Hékás!
Istenem!
Gond van.
- Egek! - Oké.
- Ne! - Ne!
Nem elég tartós a papírmasé!
A cipő szerkezeti felépítése a rossz!
A gabonakörös ötletnél az ülések síkban lettek volna!
A cipő ötlete jó, csak a kivitelezés nem megfelelő!
Mit kellett volna tennem?
Ez a festék lemosható, igaz?
Elvileg. Azt hiszem.
Kezdett katasztrofális lenni a helyzet,
nem csak a klub, de az emberiség számára is.
És apa ezt fogja látni?
Ne aggódj! Nem fogja.
Hogyan?
Most kaptam tőle üzenetet. Nem jönnek.
Miért?
Azt írta, sietnek a szülőkhöz,
szóval majd legközelebb. Talán visszafele.
Az utolsó pillanatban szólt.
Karen!
De így van!
Hát, legalább jelentkezett.
Az jó, nem? Mindig lesz más esély.
Elküldhetném neki a fotóalbumot.
Mindenképp, édesem.
Bocs, de ez most komoly?
Ne borulj ki, apa!
Már kiborultam.
Annyira, hogy jó is, hogy nem jött el, mert legszívesebben kitörném a nyakát.
Ne a gyerekek előtt!
Miért? Hisz tudják, milyen önző az apjuk.
Azt hiszed, véded őket azzal, ha nem mondjuk ezt ki?
Mégis mit lehet mondani valakiről, aki elhagyta a családját?
Aki évekre eltűnik, majd hirtelen:
„Istenem, meglátogat minket! Hurrá!”
Mintha mi se történt volna, aztán meg felülteti a gyerekeit?
Igaza van.
Kristy, régóta nagyon jó barátnők vagyunk,
tudom, hogy nem ez az első eset.
Szülinapok, fellépések.
Másodikban kihagytál egy fociedzést, hogy vele tölthesd az időt,
és mi volt? Lemondta.
Mindig azt reméljük, hogy most más lesz!
Anya 18 hónapos koromban meghalt.
A legtöbb itteni baba ugyanilyen korú.
És biztos vagyok benne, hogy bármit megtett volna,
hogy még öt percet velem lehessen.
Látni, hogy apád
újra és újra eljátssza az esélyt, hogy az életetek része lehessen…
Én se látom apát elégszer,
de sose hagyta ki, hogy velem lehessen.
Nem azért, mert egy szent, hanem mert szülő,
akiknek ez a dolga.
Drágám…
Mostanában sok mindent megéltünk,
próbáltuk teljessé tenni a családot,
de talán végig megvolt mindenünk.
Hogy érted?
A gyerekek.
Azt szeretném, ha igazán az én gyerekeim is lennének.
Örökbefogadás?
- Az bonyolult. - Valahogy majd megoldjuk.
A lényeg, hogy azt szeretném, ha egy család lennénk.
A mi családunk.
A családunk legyen
a sajátunk!
Mit gondolsz?
Azt, hogy ezt nem velem kéne megbeszélned.
Watson Brewer.
Gombócokkal sétált be az életünkbe,
őrülten lelkesen, és azóta is túl karakán,
túl keményen próbálkozik, és felforgatja a világunkat.
Hogy mit gondolok?
Hogy mit is gondolok?
Szeretlek.
Én is szeretlek.
Végül mégis apával tölthettem a délutánt.
Az igazival. Igaz, sok papírmunka vár ránk, míg hivatalos lesz,
de akkor is.
Egy kicsit mindenki megkapta, amire vágyott.
Mallorynek jó ötlete támadt.
A SOK GYEREK MIATT A HÁZA BEOMLOTT
Oké, ezt már elviszem a parádéra.
Claudia pedig benevezte egyénibe Lucy Newtont,
ahol Mimi csodás jelmeze végre első helyezett lett.
Vágjunk bele!
Azt nézd!
Családtag lehet az, aki emlékszik a múltadra,
de az is, aki veled utazik a jövőbe.
Remekül nézel ki.
Imádlak titeket! Találkozunk a parádén!
És bármerre is tartsunk,
csak előrefelé haladva érünk oda.
ANN M. MARTIN REGÉNYEI ALAPJÁN
A feliratot fordította: Kanizsai László