EN ORIGINAL SERIE FRA NETFLIX
KRISTY OG BABYPARADEN
De siger, at en elefant aldrig glemmer.
Jeg ved ikke, hvordan de ved det, når elefanter ikke kan tale.
Men familien husker virkelig alt.
Køresyge, grimme frisurer,
og da man legede hund og bed postbuddet.
Du havde den på i safariparken i Six Flags,
da gibbonaben tissede på dig gennem soltaget.
-Man kan stadig se pletten. -Mor, hvorfor beholdt du den?
Det var ingen bevidst beslutning.
Man samler ting og bliver knyttet til dem.
-Sikker på, du vil give det væk? -Selvfølgelig.
Vi bruger det ikke længere, så vi bør give det til folk i nød.
Efter alt det, min mor havde været igennem i år,
vidste jeg, det var svært at sige.
Men man må skille sig af med gamle ting for at gøre plads til nye.
New Zealand!
Vidste I, at der er flere får i New Zealand end folk?
-Det ved alle. -Er det rigtigt? Ved alle det?
-Ja. -Okay.
Vidste du også, at der er en art miniature-får,
som graver huller i klipperne,
og at de var inspirationen bag J.R.R. Tolkien's hobbithuller?
Nej, det vidste du ikke.
Det kunne du ikke, for ved du hvad?
Jeg fandt på det. Det passer ikke.
Men det ville være sjovt at se det. New Zealand. Kom nu.
Siden mor og Watson opgav at prøve at få et barn til,
har Watson forsøgt at få hende med ud at rejse.
Han forsøger vist at distrahere, så hun ikke er trist,
hvilket jeg støtter.
Jeg har lige fået en yderst interessant e-mail.
Må vi have telefoner ved bordet?
Jeg så den i køkkenet, mens jeg hentede den Perrier,
som ingen andre gad fylde op.
Kristy,
du skal være med i babyparaden.
Hvad er en babyparade?
Stoneybrook-babyparaden.
Det begyndte under Anden Verdenskrig,
da kvinderne blev vanvittige derhjemme.
De gav deres babyer sjove kostumer på
og uddelte præmier for de bedste.
Det blev en årlig begivenhed indtil for ti år siden,
de gik på pension eller døde eller noget.
I år er det 80-års jubilæum, og byen besluttede at gøre det igen.
Alle de overlevende vindere skal køre på en bil sammen,
og det betyder dig, Kristy!
Ja!
Vent, vandt jeg babyparaden?
Var dommerne blinde det år?
Du var så sød. Du var 18 måneder.
Jeg klædte dig ud som en lille Julemandens kone.
Og med dine store, røde kinder
lignede du et julekort fra 1940'erne.
Bum. Der er den.
Der er hvad?
I ser på Årets Stoneybrook-baby i 1973.
-Nej. -Det er rigtigt.
Bedstemor Brewer klædte mig ud som Baby Nixon. U-ironisk.
Kostumet var mindre heldigt, men titlen er der stadig.
Vi er i samme båd nu.
Nej, vi er ikke.
-Jo, vi er. -Det er så sødt.
Jeg kan ikke klare det! Du skal gøre det.
-Sig, du gør det. -Jeg hepper på dig.
Jeg havde ikke set min mor se så begejstret ud i flere uger,
men min eneste tanke var…
Hører mine venner om det?
Stoneybrook-babyparaden. Den er tilbage.
Efter alle årene er min tid kommet.
Der står, at man skal være to eller under.
For 12 år siden meldte Mimi og Alma
Mary Anne og mig til en kostumekonkurrence.
-Gjorde de? -Din mor var syg.
De gjorde det for at distrahere hende.
De brugte flere uger på at sy og designe kostumer,
og først skulle vi være kludedukker,
men så sagde Mimi: "Hvad er sødere end babyer, som er kludedukker?"
Babyer klædt ud som heste.
Tæt på.
Babyer klædt som søde dyreunger klædt ud som kludedukker.
Jeg anede det ikke.
Det var så kawaii. Vi omdefinerede praktisk talt kawaii.
Og hvad skete der så?
Vi vandt, og min far gemte beviserne i en kasse med fortrængte minder?
Liz Thomas kom i sidste øjeblik med Kristy
i en brugt julekjole og vandt det hele,
fordi…
Hvid middelmådighed overgår to fantastiske farvede kvinder?
Ja, men også fordi Kristys tante Judy
var dommer og burde have trækket sig.
"Trukket" sig.
Pointen er, at vi blev berøvet.
For det første anede jeg intet.
Om min tante, som hedder Trudy.
Og kostumet var Julemandens kone.
Og jeg ville ønske, I havde vundet,
så I skulle køre på den fjollede bil
med Watson og babyspøgelserne.
-Skal du køre i en bil? -Ja.
Mig, Watson og nogle andre gamle babyer.
Babysitter-Klubben melder selv en bil til.
Gør vi?
Vi kan bygge den og designe den og bruge babyer, som vi passer.
Sikkert, selvfølgelig.
-Det er en god idé. -Ja!
Det var en god idé,
og jeg kan ikke lide, når de gode idéer ikke er mine.
Bliver det ikke for dyrt?
Det koster kun 15 dollars,
og vi har masser af penge til pynt.
Og det bliver god reklame.
Der kommer mange familier. Det kan give os mange kunder.
Ja.
Lad os gøre det.
Hvad skal temaet være?
Vi kan klæde babyerne ud som dyr i zoologisk have.
-Eller cirkus. -Eller en ark som Noahs Ark.
Ingen ufærdige idéer. Tænk over det.
Husk, det handler om ære. Mimis ære.
-Og min mors. -Og ærlig talt, Kristys mors ære.
For på den måde kan Kristy endelig og velfortjent bære sin krone.
Jeg tror ikke, der er en krone.
Der er en krone.
-Vi er i familie. -Giv mig en brownie.
Du skal ikke fodre mig!
Ad, dine fingre!
-Hej. -På min ske.
-Klamt! Og unødvendigt. -Hej?
Jeg fik en e-mail fra jeres far.
Han og kæresten kører gennem Stoneybrook
på vej til hendes forældre i Maine
med deres nye baby.
Jeg vidste ikke, far fik en baby.
Heller ikke jeg.
Men det gjorde han.
Og han og Jocelyn, hedder hun vist, synes, det ville være sjovt
at være med i babyparaden, og at I møder ham.
Er det en dreng?
Vil du have, at vi ser ham?
Det er helt op til jer.
Individuelt, samlet. Hvad I end beslutter.
Jeg har hovedpine, så jeg lægger mig.
Hvis han vil se os, er det nok det rigtige at gøre.
Nej, han vil bare have penge.
-Sam. -Hvad?
Vi ser ham ikke i to-tre år, og mors nye mand er rig,
og pludselig kommer han og en tilfældig kæreste.
Gør, hvad I vil. Jeg er færdig med det.
-Jeg taler med ham. -Tak.
Hvad vil du gøre?
Vil du se ham?
Sandheden var, at jeg ikke anede det,
men jeg vidste, jeg ikke ville kunne tænke på andet,
før jeg fandt ud af det.
Afgrødecirkler, kun synlige fra himlen,
lavet af rumvæsner, folk fra fremtiden eller rester af en mystisk fortid.
Bilen er inspireret af skulptøren Richard Serra.
Bølgende former, jordtoner, og babyerne passer til.
Er de rumvæsner?
Eller tidlige skabninger i evolutionen.
Skulpturen kan være et rumskib! Eller primitiv, som Stonehenge.
Jeg tror, Stonehenge var neolitisk.
Det var med i Doctor Who.
Det er virkelig fedt, Claudia,
men det er nok lidt for stort til Stoneybrook-babyparaden.
Det er foreslået. Nu bestemmer I.
Vi kan lave noget, som også er sjovt for babyerne.
Som et musikfestival-tema.
Babyer i blomsterkroner, nogle højtalere,
og selve bilen kan være en mudderpøl.
-En mudderpøl? -Børn elsker at lege i mudder.
Hvis det skal være en reklame,
så vil folk ikke se babyer i mudder.
Okay. Hvad har du?
Baby-nøddeknækkeren!
-Baby-snefnug, Baby-feer. -Baby Clara!
-Eller Marie. Balanchine-versionen. -Og rigtig sne.
-Hvordan? -En snemaskine.
Man kan købe dem med penge.
Okay. Den gamle dame, der boede i en sko.
Som historien.
Bilen er formet som en sko, og babyerne er børnene.
Det skulle være personligt.
Det er den historie.
Det er mit liv.
Min mor har så mange børn, at hun ikke ved, hvad hun skal gøre.
Kristy har en stor familie. Hun ved, hvad jeg mener.
Jeg vidste ikke, hvad nogen talte om.
Jeg tænkte kun på min far.
At se babyer klædt ud som mudderfolk eller kaffe eller…
Det lyder godt.
Har du ingen idé?
For en gangs skyld havde jeg intet.
Mallorys er bedre.
Er det rigtigt? Stace?
Min er dum. Babyer på Broadway.
-Gud, hvorfor tænkte jeg ikke på det? -Nej, ikke musicals.
Manhattans skyline, og babyerne kan have smoking på.
Det er dumt.
Hvad med din far?
Han arbejder med marketing, ikke?
-Han kan måske hjælpe med idéer. -Ja, måske.
Jeg ville ikke regne med det.
Jeg ville slet ikke regne med ham nu.
Hvad foregår der?
Min far er i byen lige nu.
Heldigt.
Nej, altid. Han bor der nærmest.
Ikke med min mor eller med os.
Har de fortalt dig noget?
De siger, det er arbejde, men de skændes meget.
Jeg ved ikke.
Du ved det ikke, fordi de ikke ved det.
Og det er okay.
-Hvad hvis de… -Det bliver de måske.
Men måske ikke.
Lige nu skal du lade tvivlen komme dem til gode.
Forældre kan opfylde dine forventninger.
Hvad der end sker,
er det det rigtige, for det skal det være.
Dawn, du bør være terapeut.
Det ved jeg.
Tak.
Det havde passet godt at fortælle dem om min far nu,
men…
-Jeg elsker jer. -Vi elsker dig.
Okay, to stemmer på Den gamle dame, der boede i en sko.
Lige nu, Mallory?
David Michael…
Jeg kunne ikke glemme det, Dawn havde sagt.
At lade tvivlen komme folk til gode og forvente det bedste.
Det har aldrig været min stil.
Men stil forandrer sig, har jeg hørt.
Jeg vil se far.
Hvis det er okay.
Ja, selvfølgelig er det okay, skat. Jeg giver ham besked.
-Jeg vil også se ham. -Også mig.
Sam. Kammerat!
Skat, lad ham være alene.
Kristy.
Jeg hørte, at paradefolkene taler om nogle sjove kostumer til os vinderbabyer.
Er du spændt?
Åh, gud.
Det hele handlede om babyparaden, og den kom herhen
i min store og praktisk placerede have.
Hvad er det?
Hønsetråd. Jeg laver skoen af det.
Vi dækker den med papmaché og sætter den på Charlies bil.
-Har Charlie sagt ja? -Jeg spurgte ham.
Og Janine hjælper med at bygge en autostol ind i den.
Er det Ikea-instrukser?
Hvad er alle de tal?
Flot, ikke?
Ja, hvis man elsker orange.
Ja. Det er årstidens mest trendy farve.
Farvel, Millennial-lyserød. Hej, Gen Z-orange.
Kristy, se mit stof.
Hvad er det til?
Babyernes kostumer.
-Er det Millennial-lyserød? -Nej.
-Og det passer ikke til orange. -Du kan male skoen om.
Orange og lyserød passer måske sammen.
Som en psykedelisk 60'er-vibe.
Ja, det er fedt.
Vi ser, når den er malet.
Godt så.
Okay.
Nogle af os skal være på bilen med babyerne.
Jeg er på bilen med gamle babyer.
Ja.
Det er faktisk bare en stor bil.
Og bagefter skal jeg se min far.
Ja! Jeg glemte, Watson er med i paraden.
-Så sjovt, at I… -Nej.
Min rigtige far.
Er han her?
Han kommer med sin nye kæreste.
De har åbenbart en baby.
Er din mor okay med det?
Er du?
Han kontaktede os, så det må betyde noget for ham.
Jeg lader tvivlen komme ham til gode.
Hvor meget maling har vi?
Åh, nej…
Sabotage!
-For sjov. Men åh, nej. -Lad os fjerne det hele.
Sikker på, at det er okay?
Med din far?
Jeg kan ikke klage over ikke at se ham
og så ikke se ham, når han vil se mig, vel?
Måske ikke.
Men det vigtigste er dig, Kristy.
Hvad du vil, ikke ham.
Måske havde Mary Anne ret,
men der var en anden, der betød meget,
og han ville have, at jeg lavede et fotoalbum som gave til far,
for at vise det, han går glip af.
Se det her.
Hvor er det fra?
Din første dag i børnehaven.
Du græd og ville ikke holde mors skilt.
Lad os finde et, hvor jeg ikke græder.
Det bliver nok svært. Du græd meget.
Det er godt!
Du elskede rødderne på det store træ på vores gamle gade.
De blev fyldt med vand, og du sagde: "Se, en pool til mus!"
Tror du, far har set nogle af dem? Har mor sendt dem?
Det ved jeg ikke.
Kristy,
det er vist dig, da du vandt babyparaden.
Du har vist ret.
-Er det far, der holder dig? -Det må det være.
Jeg kan ikke huske det, men jeg kan huske skjorten.
Han havde den altid på.
Lad os bruge det. Et fint minde.
Selv hvis du ikke husker det.
Pludselig forstod jeg, hvorfor min far dukkede op igen.
Han må have fået den samme e-mail som min mor.
Han huskede babyparaden.
Det betød noget for ham.
Og nu kunne jeg vise ham, hvem jeg er nu.
For første gang siden det hele begyndte,
var jeg glad for, at paraden kom til Stoneybrook,
fordi den også bragte min far tilbage.
Er det en kjole eller et pudebetræk?
Jeg undersøgte børn i gamle dage, og der stod,
at drenge under fem år bar kjoler, så det er historisk korrekt.
Min bror skal ikke have den på.
Hvorfor? Fordi den er lyserød?
Ifølge min forskning var lyserød en drengefarve indtil 1940'erne.
Det er ikke farven.
Der mangler et hul til armen!
Jeg laver ét til.
Før i morgen?
Malingen blev mørkere, da den tørrede.
Man ser knap babyerne i den farve.
-Det er som camouflage. -Det er fint.
Bare rolig, du ser snart normal ud igen.
-Du river den i stykker! -Eller laver et hul til armen.
Jeg skal have min bror ud af den!
Det er en historisk kjole!
Vores bil ville måske ikke imponere far.
Men vi havde indtil i morgen.
Og han kom ikke for at se bilen.
Han kom for at se os.
Mig.
-Jeg har en overraskelse til dig! -Av.
Er du okay, skat?
Er det min mascara?
Ja, jeg lånte den.
Skal jeg hjælpe dig?
Nej. Det var en dum idé. Hvad er overraskelsen?
Arrangørerne sendte den, så du kan bære den i bilen.
Nej.
Men det bliver så sødt, Kristy! Kom nu.
Jeg vil se latterlig ud.
-Kender du planen for i dag? -Ja.
Watson og jeg bliver hentet her og kører i paraden.
Så møder jeg drengene på baseballbanen i parken,
og så kører Charlie os til frokost i byen.
Med far.
Og Jocelyn og babyen.
Skal jeg bestille bord et fint sted?
Stoneybrook Inn eller…
Vi spiser nok pizza. Det nemmeste.
Hvordan har du det?
Jeg er spændt!
Okay, fint.
Og nervøs. Jeg ved det ikke. Hvordan har du det?
Mine følelser for din far er
anderledes end dine følelser for din far.
Det, der gør jer glade, gør mig glad.
Jeg er ked af det med babyen.
Ja, det var svært at høre,
men jeg tænkte over det, og det har intet med mig at gøre.
Du og dine brødre får et nyt menneske at elske i jeres liv.
Og mere kærlighed er altid godt.
Skat.
Okay. Det var så lidt, Stoneybrook.
Åh, ja.
-Ja! -Kom så, Kristy.
Kom så, lad mig ikke være alene.
-Tag din på. -Nej!
Jeg venter til sidste øjeblik.
Gør, som du vil.
Mere sut til mig.
Åh, skat…
Den tørrer ikke.
Den er stadig våd. Bare der ikke kommer maling på min bil.
Jeg er mere bekymret over kostumet.
-Wow! -Er den færdig?
Flot græskar!
Det skal være en sko.
Fantastisk. Hele kvarteret er her.
Som jeg sagde, en flot sko.
Og ser Watson iført kyse.
-Er det papmaché? -Se, om vi har en ventilator i garagen.
-Så vi kan tørre den. -Ja, den er våd.
-Ja. -Det har vi prøvet!
Hvad er det?
Undskyld, men sømmen blev revet op, da jeg forsøgte at få den på.
Det samme. Næsten.
Jeg tænkte, at Lucy ville foretrække noget pænere.
Det er tøjet, Mimi lavede, som jeg fortalte dig om.
Det ser stadig nyt ud.
Ja, og det er bedårende,
men jeg arbejdede hårdt på kostumerne.
Ja, og det sætter vi pris på.
Men de her ser bare lidt bedre ud.
-De passer ikke sammen! -Nej.
Men de har armhuller.
Jeg tror, Squirt vil se fantastisk ud.
Her.
Jeg viser jer det.
Hov!
Åh, gud!
Det er ikke godt.
-Du godeste. -Okay.
-Nej! -Nej!
Det er papmaché. Det holder ikke!
Nej, skoen er ikke bygget rigtigt.
Hvis det var afgrødecirkler, ville autostolen stå fladt!
Skoen var en god idé, men den blev ikke udført ordentligt!
Hvordan skulle jeg udføre den?
Malingen kan vaskes af, ikke?
Det bør den kunne. Tror jeg.
Det var en katastrofe.
Ikke bare dårligt for klubben, men for menneskeheden.
Tænk, at far skal se det.
Bare rolig, det gør han ikke.
Hvad?
Jeg har lige fået en e-mail. De kommer ikke.
Hvorfor?
Han skrev, at de skal nå hjem til hendes forældre,
og at vi må ses næste gang, måske på vejen tilbage.
Lidt sent at sige det.
Karen.
Men det er det!
Han skrev.
Det er godt, ikke? Og der kommer en næste gang.
Jeg kan måske sende fotoalbummet.
Selvfølgelig, skat.
Undskyld, men mener han det seriøst?
-Far, bliv ikke vred. -Det er jeg allerede.
Så vred, at det er godt, han ikke kom.
-Jeg ville brække halsen på ham. -Ikke foran børnene.
Tror du, de ikke ved, hvor egoistisk deres far er?
Tror du, at du beskytter dem ved ikke at sige det?
Hvad kan du sige om en mand, som forlod sin familie?
Som forsvandt i flere år og så pludselig:
"Åh gud, han kommer på besøg! Juhu!"
Som om intet er sket, og så brænder han sine egne børn af?
Watson har ret.
Vi har været bedste venner hele livet,
og jeg har set det ske før.
Fødselsdage, forestillinger.
Dengang i anden klasse,
hvor du ikke kom til fodbold for at være sammen med ham,
og så aflyste han.
Vi håber, det er anderledes, hver gang han kommer.
Min mor døde, da jeg var 18 måneder.
Samme alder som mange af disse babyer.
Og jeg er ret sikker på, at hun ville have gjort alt
for at få fem minutter til med mig.
Så at se din far spilde
sin chance for at være i jeres liv igen og igen, det er…
Jeg ser ikke min far så meget, som jeg vil,
men han ville aldrig gå glip af en chance for at se mig.
Ikke, fordi han er en helgen, men fordi han er en forælder,
og det er det, de skal gøre.
Skat…
Vi har været igennem meget de sidste par måneder.
Vi forsøgte at fuldende familien,
men vi har måske det, der skal til.
Hvad mener du?
Børnene.
Jeg vil have, at dine børn bliver mine børn. Rigtigt.
Adoption?
-Det er kompliceret. -Det kan vi finde ud af senere.
Men jeg vil have, at vores familie bliver én familie.
Vores familie.
Vi skal være
os.
Hvad siger du?
Det er vist ikke mig, du skal spørge.
Watson Brewer.
Siden han kom ind i vores liv med sine dumplings
og hans sindssyge entusiasme, har han kæmpet for hårdt.
Han anstrenger sig for meget og vender op og ned på alt.
Hvad synes jeg?
Jeg elsker dig.
Jeg elsker også dig.
Så jeg tilbragte alligevel dagen med min far.
Min rigtige far, selvom det krævede papirarbejde at gøre det officielt,
men alligevel.
Alle fik lidt af det, de havde brug for den dag.
Mallory fik selv en god idé.
DEN GAMLE DAME, DER BOEDE I EN SKO
Okay, jeg kører den til paraden.
Og Claudia meldte Lucy Newton til den individuelle kostume-kategori,
hvor Mimis fantastiske kostume endelig vandt førstepræmien.
Så gør vi det.
Se lige!
Familien er måske dem, der husker ens fortid,
men det er også dem, som kører med en ind i fremtiden.
Du ser godt ud.
Jeg elsker jer! Vi ses til paraden!
Og uanset hvor vi kører hen,
må vi bare følge vejen fremad.
BASERET PÅ ROMANSERIEN AF ANN M. MARTIN
Tekster af: Mila Tempels