PŮVODNÍ SERIÁL NETFLIX
KRISTY A MIMINA V PRŮVODU
Říká se, že slon nezapomíná.
Jak to můžou vědět? Sloni přece nemluví.
Zato vaše rodina si pamatuje všechno.
Jak vám bylo zle v autě, nevydařené účesy,
když jste si hráli na psa a pokousali jste pošťáka.
Tohle jsi měla na sobě v safari parku v Six Flags,
když tě ten gibon počural přes střechu.
- Ještě je tu ta skvrna. - Mami, proč sis to nechala?
Nebylo to vědomé rozhodnutí.
Hromadíš věci a pak k nim máš vztah.
- Určitě to všechno chceš dát pryč? - Samozřejmě.
Už to nebudeme používat, tak to dáme potřebným.
Po tom všem, čím si letos máma prošla,
bylo jasné, že je to pro ni těžké.
Ale někdy se musíte zbavit starých věcí, abyste měli místo na nové.
Nový Zéland!
Věděli jste, že je tam víc ovcí než lidí?
- To ví každej. - Vážně? Ví to každej?
- Jo! - Tak jo.
A věděli jste, že existuje plemeno
miniaturní novozélandské ovce, která do útesů vyhrabává díry
a že podle ní Tolkien vytvořil hobití nory?
Ne, to jste nevěděli.
Ani jste nemohli. Víte proč?
Vymyslel jsem si to.
Ale bylo by fajn se tam podívat, ne? No tak.
Od chvíle, kdy se máma s Watsonem přestali snažit o dítě,
Watson mluví o tom, že pojedou na velký výlet.
Podle mě se jen snaží mámu rozptýlit,
což plně podporuju.
Přišel mi moc zajímavý e-mail.
U stolu jsou mobily zakázaný.
Měla jsem ho v kuchyni, když jsem si byla pro vodu,
kterou mi nikdo nedolil.
Kristy,
půjdeš v dětském průvodu.
Co to má být?
Stoneybrookský průvod mimin.
Začalo to za druhé světové války,
kdy všechny ženy už doma začínaly šílet.
Začaly svá miminka oblékat do legračních kostýmů
a ty nejlepší získávaly ceny.
Byla to každoroční akce až do doby asi před deseti lety,
kdy odešly do důchodu nebo zemřely.
Letos je 80. výročí a město se rozhodlo tu tradici obnovit.
Chtějí, aby všichni žijící vítězové jeli na speciálním alegorickém voze,
takže i ty, Kristy!
Přesně tak!
Počkat, já ten průvod vyhrála?
To byli ten rok porotci slepí?
Bylas rozkošná. Bylo ti 18 měsíců.
Oblékla jsem tě za malou paní Clausovou.
S těmi svými červenými tvářičkami
jsi vypadala jako z pohlednice ze 40. let.
Bum. Tady to je.
Co jako?
Díváte se na stoneybrookské miminko roku 1973.
- To ne. - Ale ano.
Babička Brewerová mě oblékla za malého Nixona. Bez ironie.
Ten kostým nestárl důstojně, ale titul zůstal.
Jsme v tom spolu, holka.
To teda nejsme.
- Ale jsme. - To je roztomilý.
Já jsem tak nadšená. Musíš do toho jít.
- Prosím, řekni to. - Budu ti fandit.
Takhle nadšená máma nebyla už pár týdnů,
ale já myslela jen na to…
Dozvědí se o tom moje kámošky?
Stoneybrookský průvod mimin. Je zpět.
Po všech těch letech přišel můj čas.
Účastníci musí být mladší dvou let.
Před 12 lety Mimi a Alma přihlásily Mary Anne a mě do soutěže kostýmů.
- Fakt? - Tvoje máma už byla nemocná.
Mělo ji to přivést na jiné myšlenky.
Celé týdny šily a navrhovaly naše kostýmy
a poprvé jsme šly za hadrové panenky.
Ale Mimi se zeptala: „Co je ještě roztomilejší?“
Miminka oblečená jako koně.
Jsi blízko.
Mimina oblečená jako zvířátka v kostýmu panenek.
To jsem netušila.
Bylo to tak kawaii, že jsme to tomu daly nový význam.
Co se ale nestalo.
Vyhrály jsme a táta tu vzpomínku vytěsnil?
Najednou se objevila Liz Thomasová s Kristy
v obnošených vánočních šatech a vyhrála,
a to díky…
Bělošská průměrnost porazila dokonalost žen jiné barvy pleti?
Jo, ale taky protože Kristyina prateta Judy
byla v porotě a měla ustoupit.
„Odstoupit.“
Jde o to, že nás okradli.
Zaprvé, neměla jsem o tom tušení,
to o mé pratetě Trudy.
A zadruhé, byl to kostým paní Clausové.
A zatřetí, kéž byste byly vyhrály,
abyste musely jet na tom stupidním voze
s Watsonem a duchem dětské minulosti.
- Pojedeš na alegorickém voze? - Jo.
Já, Watson a další stará mimina.
Klub na hlídání dětí bude mít vlastní vůz.
Vážně?
Navrhneme si ho, postavíme
a pojedou na něm miminka, co hlídáme.
Bude to bezpečný.
- To je skvělý nápad. - Jo!
Byl to skvělý nápad
a vždycky mám trochu problém s tím, když s ním nepřijdu já.
Nebude to moc drahé?
Zápisné je jen 15 dolarů
a v pokladně máme dost peněz na materiál.
Uděláme si tím reklamu.
Bude tam spousta rodin, spousta potenciálních klientů.
Jo.
Jdeme do toho.
Jaké bude téma?
Můžeme miminka obléct za zvířata a udělat z toho zoo.
- Nebo cirkus. - Noemovu archu.
Nechci žádné předběžné návrhy. Promyslete to.
Pamatujte, jde o poctu. Poctu Mimi.
- A mojí mámě. - A taky Kristyině mámě.
Protože takhle si Kristy může konečně a zaslouženě nasadit korunu.
Podle mě žádná koruna není.
Ale je.
- To je fuk. Jsme rodina. - Dej mi kousek.
Ne, nechci krmit!
Fuj, tvoje prsty!
- Lidi? - Po celé lžíci!
- Hej. - Co?
- Nechutný! To nebylo nutný. - Haló?
Přišel mi e-mail od vašeho otce.
Vypadá to, že bude s přítelkyní projíždět Stoneybrookem
cestou za jejími rodiči v Maine.
S jejich dítětem.
Nevěděl jsem, že má táta dítě.
Já taky ne,
ale má,
a on a Jocelyn, tak se myslím jmenuje…
Napadlo je
jít na ten průvod, abyste se s ním seznámili.
Je to kluk?
Chceš, abychom se s ním setkali?
To je jen na vás.
Sami, společně. Jak chcete.
Bolí mě hlava, tak si půjdu lehnout.
No, jestli nás chce vidět, tak je to nejspíš správné.
No tak, kámo. Jen chce peníze.
- Same. - Co je?
Neviděli jsme se dva tři roky.
Máma si vzala boháče
a najednou sem přijede s nějakou svou přítelkyní.
Dělejte si, co chcete. Já s ním skončil.
- Promluvím s ním. - Děkuju.
Co chceš dělat?
Chceš ho vidět?
Abych řekla pravdu, nebyla jsem si jistá,
ale věděla jsem, že to nedostanu z hlavy,
dokud to nevyřeším.
Kruhy v obilí viditelné jen ze vzduchu
vytvořené mimozemšťany, návštěvníky z budoucnosti nebo pozůstatky minulosti.
Vůz bude inspirovaný sochařem Richardem Serrou.
Vlnovky, zemité tóny a miminka budou jako…
Mají připomínat mimozemštany?
Nebo stvoření v raném stádiu evoluce.
Bude to jako vesmírná loď! Prehistorická stavba, jako Stonehenge.
Stonehenge je myslím z neolitu.
Co je? Bylo to v Doctor Who.
Tohle je super, Claudie,
ale na Stoneybrookský průvod je to možná trochu ambiciózní.
Je to jedna možnost. Tak prosím.
Napadlo mě připravit něco zábavného pro miminka.
Třeba festivalové téma.
Miminka s květinovými věnečky, repráky
a samotný vůz jako bahenní jezírko.
- Bahenní jezírko? - Děti bahno milují.
Pokud si máme udělat reklamu,
lidi nebudou nadšení z miminek v bahně.
Fajn. Co máš ty?
Dětský Louskáček!
- Sněhové vločky, cukrová víla. - Malá Clara!
- Nebo Marie. Podle Balanchina. - A sníh!
- Jak? - Ze stroje na sníh.
Dají se koupit.
Tak jo. Stará žena, co žila v botě.
Jako v té říkance.
Vůz bude ve tvaru boty a miminka budou děti.
Čekala jsem něco osobnějšího.
Ale tohle je osobní.
Je to můj život.
Máma má tolik dětí, že neví, co si počít.
Kristy má velkou rodinu. Ta mi rozumí.
Upřímně, nerozuměla jsem ani jedné.
Myslela jsem jen na svého tátu.
Vidět mimina převlečená za bahenní lidi, kávu a podobně…
To zní skvěle.
Ty nemáš nápad?
Pro jednou ne.
- Malloryin nápad je lepší. - Vážně? Stace?
Můj je hloupý. Miminka na Broadwayi nebo tak.
- Bože, jak to, že mě to nenapadlo? - Ne jako muzikály.
Jako panorama Manhattanu a miminka v obleku.
Je to hloupý.
A co tvůj táta?
Dělá v marketingu, ne?
- Mohl by nám pomoct něco vymyslet. - Jo, možná.
Ale nespoléhala bych na to.
Vlastně bych teď na něj nespoléhala s ničím.
Co se děje?
Můj táta je teď ve městě.
Ten se má.
Ne, pořád. V podstatě tam bydlí.
Bez mámy a bez nás.
Už ti něco řekli?
Pořád říkají, že je to kvůli práci, ale často se hádají.
Já nevím.
Nevíš to, protože oni sami to nevědí.
Ale to nic.
- Co když… - Je to možné.
Ale možná taky ne.
Ty jim teď můžeš jen dát výhodu pochybnosti.
Rodiče občas dokážou splnit tvá očekávání.
Ať se stane cokoli,
bude to správné, protože to tak musí být.
Dawn, měla bys být terapeutkou.
Já vím.
Děkuju.
Teď by se hodilo říct jim o tátovi,
ale…
- Mám vás ráda. - A my tebe!
Fajn, takže dva hlasy pro Starou dámu, co žila v botě.
Teď, Mallory?
Davide…
Ten večer jsem musela myslet na to, co řekla Dawn,
dát lidem výhodu pochybnosti, očekávat to nejlepší.
To nikdy nebyl můj styl,
ale styly se mění, nebo se to aspoň říká.
Chci tátu vidět.
Jestli to nevadí.
Jistěže to nevadí, zlato. Dám mu vědět.
- Taky ho chci vidět. - Já taky.
Hej, Same! Kamaráde!
Zlato, dej mu prostor.
Poslyš, Kristy.
Organizátoři průvodu
prý vymýšlejí nějaké vtipné kostymérské prvky pro nás vítěze.
Těšíš se?
Ach bože.
Zase se to stočilo k tomu průvodu a ten průvod se přesunul sem,
přímo na naši velkou a příhodně umístěnou zahradu.
Co to je?
Pletivo. Na kostru té boty,
potáhneme ji drtí a připojíme ji Charliemu za auto.
- Souhlasil s tím? - Mluvila jsem s ním.
A s Janine jsem vymyslela, jak tam přidělat sedačku.
To je návod z Ikey?
Co znamenají ta čísla?
Super, co?
Pokud máš ráda oranžovou.
Ano. Ta barva teď letí.
Sbohem, mileniální růžová. Sem s oranžovou generace Z.
Kristy, podívej na tu látku.
K čemu to je?
Na kostým pro miminka.
- To je mileniální růžová? - Ne.
- A k té oranžové se nehodí. - Tak tu botu přemaluj.
Oranžová s růžovou by spolu mohly ladit.
Jako psychedelická atmosféra 60. let.
Jo, super.
Uvidíme, až to bude hotové.
Tak jo.
Fajn.
Měly bychom vyřešit, kdo pojede s miminky.
Já jedu se starýma miminkama.
No jo.
Vlastně je to spíš velké auto.
A pak budu s tátou.
Jo! Na Watsona jsem zapomněla.
- Vtipný, že vy dva… - Ne.
Můj skutečný táta.
On je tady?
Přijede se svou novou přítelkyní.
Mají spolu dítě.
Tvojí mámě to nevadí?
A tobě?
Ozval se, takže mu na tom nejspíš záleží.
A proč mu nedat výhodu pochybnosti?
Kolik máme té barvy?
Ale ne…
Sabotáž!
- Jen žertuju. Prokrista. - Měly bychom to všechno uhnout.
Určitě ti to nevadí?
To s tátou?
Nemůžu si stěžovat, že se spolu nevídáme,
a pak se s ním nesetkat, když mě chce vidět.
Asi jo.
Ale záleží jen na tobě, Kristy.
Co chceš ty, a ne on.
Možná měla Mary Anne pravdu,
ale byl tu ještě někdo, na kom mi moc záleželo,
a chtěl,
abych mu pomohla vytvořit fotoalbum jako dárek pro tátu,
aby viděl, o co přišel.
Koukni na tohle.
Kdy to bylo?
Tvůj první den ve školce.
Brečel jsi tak, že tě máma nemohla přimět držet tu ceduli.
Najdeme nějakou, kde nebrečím.
To bude těžké. Brečel jsi často.
Ta je dobrá.
Líbily se ti kořeny toho velkého stromu v naší ulici.
Zaplnily se vodou a tys křičel: „Hele, bazének pro myši.“
Myslíš, že je táta už viděl?
Od mámy?
To nevím.
Kristy,
myslím, že tahle je z toho průvodu.
Asi máš pravdu.
To tě drží táta?
Nejspíš jo.
Nevzpomínám si, ale pamatuju si tu košili.
Nosil ji pořád.
Měli bychom ji tam dát taky. Je to hezká vzpomínka.
I když si to nepamatuješ.
Najednou jsem chápala, proč se táta zničehonic objevil.
Nejspíš dostal stejný e-mail jako moje máma.
Vzpomněl si na ten průvod.
Byl pro něj důležitý.
A já mu mohla ukázat, kdo ze mě je.
Poprvé od doby, co to celé začalo,
jsem byla ráda, že je ten průvod zpátky,
protože mi zpátky přivedl i tátu.
Jsou to šaty, nebo povlak na polštář?
Zjišťovala jsem si něco o dětech za starých časů
a kluci prý do pěti let nosili šaty.
Je to historicky přesné.
Jo, můj bratr to mít nebude.
Proč ne? Kvůli té růžové?
Růžovou prý taky až do 40. let 20. století nosili kluci.
Je mi fuk, že je to růžový!
Ale chybí tomu otvor pro ruku!
Udělám další.
Do zítřka?
Ta barva je navíc tmavší, než měla být.
Sotva si těch miminek všimnete.
- Je to jako kamufláž. - To nic.
Neboj se, hned zase budeš vypadat normálně.
- Panebože, trháš to! - Nebo jen dělá otvor pro ruku.
Musím z toho bratra dostat.
Jsou to historicky přesné šaty!
Náš alegorický vůz možná na tátu dojem neudělá.
Ale měly jsme čas až do rána.
A stejně neměl přijet kvůli tomu vozu.
Měl přijet kvůli nám.
Kvůli mně.
Mám pro tebe překvapení!
Jsi v pořádku, zlato?
To je moje řasenka?
Jo, půjčila jsem si ji.
Chceš pomoct?
Ne. Byl to hloupý nápad. Jaké máš překvapení?
Organizační výbor ti tohle poslal na ten průvod.
Ne.
Ale bude to roztomilé, Kristy! No tak.
Bude to směšný.
- Znáš plán na dnešek? - Ano.
S Watsonem nás tu vyzvednou a pojedeme do průvodu.
Pak se sejdu s klukama na baseballovém hřišti
a Charlie nás odveze do města na oběd.
S tátou.
A s Jocelyn a miminkem.
Mám vám něco rezervovat?
Stoneybrook Inn nebo…
Ne. Nejspíš půjdeme jen na pizzu. Co bude nejjednodušší.
Jak se cítíš?
Těším se!
Tak dobře.
A jsem nervózní. Nevím. Co ty?
No, mé city k tvému otci
se liší od těch tvých.
Z čeho máte radost vy, mám radost i já.
To s tím dítětem mě mrzí.
Jo, to bylo zpočátku těžké,
ale přemýšlela jsem o tom a se mnou to vůbec nesouvisí.
Ty a tví bratři budete v životě milovat nového človíčka.
A víc lásky je vždycky radost.
Zlatíčko.
Tak jo. Nemáš zač, Stoneybrooku.
Jo.
- Jo! - No tak, Kristy.
No tak, nenech mě v tom.
- Nasaď si to. - Ne!
Čekám s tím do poslední chvíle.
No, jak chceš.
Víc dudlíků pro mě.
Zlato…
Neschne to.
Je to pořád vlhké. Doufám, že mi neušpiníte auto.
Větší starost mi dělají kostýmy.
- Páni! - Je to hotové?
To je ale krásná dýně!
Má to být bota.
Bezva. Je tu celá čtvrť.
Jak jsem řekl, moc pěkná bota.
Kvůli Watsonovi v kloboučku.
- To je papírová drť? - Běž do garáže pro větráky.
- Pomůžeme jim. - Jo. Je to vlhký.
- Jo. - To už jsme zkusili!
Co to má být?
Promiň, ale ten šev se při oblékání roztrhl.
Taky.
Myslela jsem, že Lucy bude příjemněji v něčem uhlazenějším.
To jí ušila Mimi, jak jsem ti vyprávěla.
Pořád je jako nový.
Já vím a je to roztomilé,
ale na těch kostýmech jsem tvrdě dřela.
My víme a moc si toho vážíme.
Ale tyhle nám připadají o něco lepší.
- Ani spolu neladí. - Ne.
Ale mají otvory pro ruce.
No, myslím, že škvrně bude vypadat super.
Tak.
Hned předvedu.
Proboha!
To není dobrý!
- Ježíši. - Tak jo.
- Ne! - Ne!
Je to papír, nevydrží to!
To ta strukturální integrita boty.
U těch kruhů v obilí by sedačka byla na podlaze!
Ta bota byl skvělý nápad, ale šly jsme na to špatně!
Jak jsem to měla udělat?
Ta barva je smývatelná, ne?
Měla by být. Asi.
Začínala to být katastrofa,
nejen špatná reklama pro klub, ale pro celé lidstvo.
Nemůžu uvěřit, že to táta uvidí.
Neboj. Neuvidí.
Cože?
Teď mi od něj přišel e-mail. Nepřijedou.
Proč ne?
Prý spěchají k jejím rodičům
a přijedou příště. Možná cestou zpátky.
Rychlovka.
Karen!
Je to tak!
No, je v kontaktu.
To je dobře, ne? A příště to vyjde.
Mohl bych mu poslat to fotoalbum.
Jistě, zlato. Samozřejmě.
Omlouvám se.
To si ten chlap dělá srandu?
Nebuď naštvaný.
No, už jsem naštvaný.
Dobře, že nepřijel, musel bych se držet, abych mu neublížil.
Nemluv tak před dětmi.
Myslíš, že nevědí, jaký je jejich otec sobec?
Myslíš, že je chráníš, když to neřekneš nahlas?
Co jiného říct o chlapovi, který opustí svou rodinu?
Který na několik let zmizí a pak najednou:
„Panebože. Přijede na návštěvu. Hurá!“
Jako by se nic z toho nestalo a pak se vykašle na vlastní děti?
Má pravdu.
Celý život jsme nejlepší kámošky
a tohle se nestalo poprvé.
Narozeniny, koncerty.
Tenkrát ve druhé třídě,
kdy jsi vynechala trénink, abys mohla být s ním,
a co? Zrušil to.
Pokaždé chceme, aby to bylo jiné!
Máma umřela, když mi bylo 18 měsíců.
Spousta těch dětí tady je ve stejném věku.
A jsem si jistá, že by udělala všechno pro to,
aby se mnou mohla být aspoň pět minut.
Vidět, jak váš táta opakovaně zahazuje šanci
být ve vašem životě, je prostě…
Tátu nevídám tak často, jak bych chtěla,
ale nikdy by si nenechal ujít šanci být se mnou.
Ne proto, že je jako světec, ale protože je rodič
a přesně to se od něj očekává.
Zlato…
Posledních pár měsíců toho bylo hodně,
snažili jsme se být úplná rodina,
ale to, co jsme potřebovali, tu možná bylo celou dobu.
Co tím myslíš?
Děti.
Chci, aby tvoje děti byly i moje děti, doopravdy.
Myslíš adopci?
- Je to komplikované. - To vyřešíme později.
Chci, aby tahle rodina
byla jedna rodina.
Naše rodina.
Chci, abychom byli…
my.
Co ty na to?
Myslím, že se musíš zeptat někoho jiného.
Watson Brewer,
od chvíle, co se objevil se svými knedlíčky
a svým šíleným entuziasmem, se tak strašně snaží
a obrací všechno vzhůru nohama.
Co já na to?
Co si myslím?
Mám tě ráda.
Já tebe taky.
Takže nakonec jsem přece jen strávila odpoledne s tátou.
S mým skutečným tátou, i když to bude obnášet spoustu papírování,
ale i tak.
Každý dostal trochu toho, co potřeboval.
Mallory měla taky skvělý nápad.
STARÁ ŽENA, CO ŽILA V BOTĚ
Tak jo, s tímhle už na ten průvod pojedu.
Claudia zapsala Lucy Newtonovou do kategorie individuálních kostýmů
a Mimiin úžasný kostým konečně získal první cenu.
Jdeme na to.
Páni!
Rodinu tvoří lidé, co si pamatují vaši minulost,
ale taky to jsou ti, co se s vámi vezou do budoucnosti.
Vypadáte skvěle.
Mám vás rád! Uvidíme se v průvodu!
A ať už míříme kamkoli,
jediná cesta vede vpřed.
NA MOTIVY ROMÁNŮ OD ANN M. MARTIN
Překlad titulků: Petra Kabeláčová