‎UN SERIAL ORIGINAL NETFLIX
‎CLAUDIA ȘI UN TRIST RĂMAS-BUN
‎Unii oameni sunt obsedați de cafea.
‎Vor la expressor ‎sau cu un centimetru de spumă
‎sau să fie făcută ‎din boabe deja digerate de un ocelot.
‎Dar la mine acasă, ‎Mimi e obsedată de ceai.
‎E printre preferatele ei.
‎Iar ea e preferata mea din toată lumea,
‎așa că învăț cum să îl fac pentru ea, ‎în vechea tradiție japoneză.
‎Dar, ca multe lucruri vechi ‎și tradiționale,
‎pare simplu, dar e destul de complicat,
‎exact ca Mimi.
‎Încă o dată!
‎Poftim? E perfect.
‎Nu ai încălzit cana.
‎Pare rece?
‎Nu contează cum pare. ‎E important de făcut.
‎E important să le arăți oaspeților ‎că îi onorezi.
‎Cald, proaspăt.
‎Va avea același gust.
‎Delicios! Perfect!
‎Nu e vorba de gustul perfect, Claudia.
‎E vorba de a face corect.
‎Mimi a avut un atac cerebral anul trecut.
‎Propozițiile ei nu sunt complete ‎și pare confuză uneori,
‎dar n-ar uita să încălzească o cană.
‎Totuși, e cea mai puțin critică persoană ‎din familia mea.
‎…ca un seminar…
‎Acum vine cea mai critică.
‎…‎atelier pentru a învăța ‎despre IDE pentru AR.
‎Bună, Mimi! Bună, Claudia!
‎Tipic pentru sora mea ‎să-mi întrerupă timpul cu Mimi.
‎Ce nu e tipic?
‎Că Ashley Wyeth, cea mai tare fată ‎din lume, încă mai stătea cu ea.
‎Mergem sus să ne concentrăm pe Python.
‎Codul. Nu șarpele.
‎Bine. La etaj.
‎Într-o clipă, Claudia vă va aduce ‎un ceai special.
‎Sună minunat! Mulțumesc!
‎Da, desigur.
‎Trebuie să îi duc ceai lui Janine? ‎Sunt servitoarea ei?
‎De ce nu învață să îl facă singură?
‎Fiindcă tu înveți ‎să îl faci pentru toată familia.
‎Nu uita să încălzești cana.
‎Mimi! E totul bine?
‎Da. Bine.
‎Continuă! Continuă să pictezi!
‎Plec acum.
‎Nu vreau să încurc muzele.
‎Bine. Noapte bună, Mimi!
‎Adio, Claudia!
‎Eu pictam, Janine era enervantă, ‎Mimi a venit să-mi spună noapte bună.
‎Era o seară ca oricare alta
‎până n-a mai fost.
‎Asta e treaba cu viața.
‎Nu știi niciodată când se va schimba.
‎Mamă?
‎Claudia! Te-ai trezit.
‎Bine.
‎N-am vrut să te trezim.
‎Ce se întâmplă?
‎Să o chemăm pe Janine? ‎Să le spunem împreună?
‎Da.
‎Ce să ne spuneți?
‎Fetelor,
‎Mimi a murit aseară în somn.
‎Dar… Ieri am făcut ceai cu ea.
‎Era bine.
‎- Avea 85 de ani. ‎- Și ce?
‎- A avut multe atacuri. ‎- Unul.
‎- Cu efecte secundare. ‎- Fetelor!
‎Vă rog!
‎Avea probleme de sănătate.
‎Dar a murit în pace în patul ei.
‎Era timpul ei.
‎Nimeni nu putea cere mai mult.
‎Am avut noroc că am avut-o atâta vreme.
‎Părinții mei spuneau tot ce spun oamenii ‎când moare cineva.
‎A avut o viață…
‎Lucruri care par drăguțe, ‎dar nu le crede nimeni.
‎…minunată.
‎E doar ceva cu care să umpli aerul ‎când vrei să țipi.
‎Dar un lucru a ieșit în evidență.
‎Cred că și-a făcut deja planurile.
‎Și-a comandat urna ‎din Japonia acum câteva luni.
‎Voia ca totul să fie în stilul vechi.
‎Înmormântarea va fi peste câteva zile.
‎Și fără vizitatori în casă ‎decât după aceea,
‎din respect pentru tradiția budistă.
‎Bine, fetelor?
‎Apoi mama a început să vorbească ‎despre certificate de deces și necrolog.
‎Dar eu mă gândeam doar ‎că îmi voi petrece restul vieții aici,
‎singură,
‎într-o casă fără Mimi.
‎Și asta nu puteam face. Nu încă.
‎Mama a spus că poți să stai cât vrei.
‎Poți să o iei ușor.
‎Să te relaxezi, ‎să te uiți la filme. Orice.
‎Mulțumesc! Mă bucur că am ieșit din casă.
‎E bine și pentru ai mei ‎să nu stau pe capul lor.
‎- Sunt atâtea de făcut. Deci… ‎- Nu pot să cred.
‎Când străbunicul meu a murit, ‎a fost trist, dar el locuia la azil
‎și se uita la perete ‎și bea Sprite toată ziua.
‎Mimi era plină de viață.
‎Ei bine, totul e temporar.
‎Claudia! Cum te simți?
‎Sunt bine.
‎Îmi pare atât de rău!
‎Poți sta aici cât vrei.
‎- I-am spus deja. ‎- Bine.
‎Ce altceva putem face? ‎Pot să trimit mâncare?
‎Aș putea trimite un platou apetisant ‎de la Zabar din oraș.
‎Nu facem asta decât după înmormântare.
‎Mamă, ți-a zis. ‎Astea se întâmplă mai târziu.
‎E ca o perioadă meditativă.
‎- Dacă mergem la mall? ‎- La mall?
‎În Stamford?
‎Știu că sună ciudat, ‎dar vreau să uit de toate.
‎Știi ce? Și eu.
‎E un magazin nou de cosmetice la Nordstrom
‎și putem merge la Forty Carrots ‎pentru iaurt înghețat.
‎Poate îmi fac piercingul acela ‎la Piercing Pagoda,
‎cât timp lumea e prea tristă să observe?
‎Categoric nu!
‎Bună încercare.
‎Încercam să îngrop ce simt ‎în produse de înfrumusețare
‎și dulciuri scumpe, așa și?
‎Aveam următorii 80 de ani ‎să fiu tristă pentru Mimi.
‎Între timp, voiam ca totul ‎să pară cât mai normal.
‎Organizezi un grup de sprijin?
‎Claudia nu poate primi musafiri,
‎deci facem întâlnirea aici.
‎Încerc să semene cu camera ei.
‎Mereu ascunde bomboane peste tot.
‎Permite-mi!
‎Cele mai bune ascunzători sunt la vedere. ‎Nimeni nu se uită.
‎Clubul guvernantelor. Dawn Schafer, ‎ofițer supleant.
‎Bună! Intrați!
‎Luați loc!
‎Jeleuri!
‎La vedere?
‎Uneori cred că uiți că am doar opt ani.
‎Da.
‎- Crezi că va suna cineva? ‎- Clienții au numărul meu.
‎Și asta a zis Claud că vrea.
‎Să avem o întâlnire. ‎Ca totul să pară normal.
‎Nu pot să cred că Mimi nu mai e!
‎N-am apucat să-mi iau rămas-bun!
‎E în regulă, spune tot!
‎E mai sănătos așa. ‎Toxinele ies. Endorfinele cresc.
‎Ce s-a întâmplat? A murit cineva?
‎Știu. Eu ar trebui să te consolez.
‎E în regulă. ‎Poți să mă consolezi purtându-te normal.
‎Dar Mimi…
‎Prefă-te că e o întâlnire normală!
‎Kristy, poți să începi? Te rog?
‎Bine.
‎Declar deschisă această ședință.
‎Deci…
‎Stacey! Cum e trezoreria?
‎În regulă.
‎Super!
‎Avem vreo afacere nouă?
‎Nu de la ultima ședință.
‎Are cineva ceva de împărtășit?
‎Voiam să mă epilez. ‎Dar mama a zis că, dacă încep prea repede,
‎părul va crește mai repede și gros.
‎Deci n-am făcut-o.
‎E foarte util. Mulțumesc!
‎Mimi mi s-a arătat în vis aseară.
‎Karen, nu acum!
‎Purta o rochie albă.
‎Nu ca o fantomă. Ca o mireasă.
‎Mi-a zis că a cunoscut spiritul ‎străbunicului meu, Ben Brewer,
‎s-au îndrăgostit și se căsătoresc.
‎Poate ne vor bântui amândoi podul
‎și o poți vizita.
‎- Eu și Stacey plecăm. ‎- Da?
‎Nu sună nimeni. Și eu…
‎Nu vreau să vorbesc despre asta.
‎Și nu-mi place că se holbează ‎la mine ca la o tragedie.
‎Trebuie să fac niște teme ‎pentru săptămâna asta.
‎Claud, stai!
‎Las-o să plece!
‎Încă nu e pregătită ‎pentru adevărul lumii spiritelor.
‎Vrei să joci un joc?
‎Sau să luăm revistele mamei tale ‎de la subsol.
‎Bine?
‎Putem face un tapet prin tehnica decoupage ‎pe un perete din dulap.
‎Ne va lăsa să le tăiem?
‎Mă îndoiesc. ‎Mama le-a strâns din facultate.
‎Să coacem ceva? Fursecuri?
‎Glicemia n-a fost bună azi.
‎Trebuie să fie ceva ce putem face.
‎Am putea vorbi.
‎Știam că va spune asta.
‎Dar ce era de spus?
‎Mimi nu mai era. Nu mai voiam acasă ‎până nu se întorcea ea.
‎Dar ea nu se va mai întoarce,
‎așa că nu mai voiam să intru în casa mea.
‎Claudia, dragă, a sunat tatăl tău.
‎Înmormântarea e mâine.
‎Știu.
‎Mama ta ți-a luat o rochie.
‎Și cred că spera să te duci acasă ‎ca să te asiguri că se potrivește.
‎Se va potrivi.
‎Ești sigură?
‎Va fi bine și, dacă nu e, ‎oricum n-avem timp să o schimbăm.
‎Mai voiam o noapte. ‎Încă o noapte înainte să fie totul real.
‎A fost frumos.
‎A fost. M-am simțit aproape de ea.
‎Ei bine, eu nu. Mă simțeam paralizată.
‎Astea sunt ‎koden‎, cadouri japoneze ‎în bani de la familie și prieteni.
‎Acum, mama va trimite bilete
‎și cadouri înapoi celor care le-au trimis ‎și cu fiecare cadou,
‎Mimi va fi mai departe ‎pentru cei care o cunoșteau.
‎Mă întorc la Stacey.
‎Stacey poate veni aici acum, scumpo.
‎Dacă vrei.
‎- Toate prietenele pot veni. ‎- Da, dar cred…
‎că am alergie de la florile astea.
‎N-ai mai prezentat rinită ‎din cauza polenului.
‎- Am… ‎- E în regulă.
‎Doar că nu vreau să fiu aici acum.
‎Din cauza florilor?
‎Pentru că nu vreau.
‎Pot să plec?
‎Te rog!
‎Dacă asta vrei.
‎Știi când știi că ceva e greșit,
‎dar o faci oricum ‎pentru că te simți cumva bine?
‎Ca atunci când tragi de o pieliță.
‎Așa că m-am trezit la Stacey în seara aia, ‎mâncând fursecuri.
‎Am început să folosesc chipsuri ‎de ciocolată neagră,
‎căci are gust mai bun,
‎dar și fiindcă are mai puțin zahăr ‎decât stafidele.
‎Terapia cu ciocolată. ‎La fel de bună ca shoppingul.
‎Sau terapia.
‎- Trebuia să vii acum câteva ore. ‎- Am avut o ședință.
‎Nu e un moment bun.
‎- Atunci când, Edward? ‎- Nu știu.
‎E așa de ceva vreme.
‎Are un client nou.
‎Și asta se întâmplă când vine acasă ‎înainte de culcare, adică nu prea des.
‎Nu e cea mai bună noapte să dormi aici.
‎Vrei să vorbim despre asta?
‎Despre ce să vorbim?
‎Știam ce simte.
‎Și știam că trebuia să mă duc acasă ‎și să îmi înfrunt familia.
‎Probabil.
‎Dar, pe măsură ce m-am apropiat, ‎mi-am imaginat că intru în casă.
‎Liniște. Gol.
‎Fără Mimi să mă întrebe ce fac ‎și să-mi laude noile lucrări
‎sau să mă corecteze ‎când fac ceaiul special în mod greșit.
‎Când mi-a spus: „Adio, Claudia!”, ‎a vorbit serios atunci.
‎Janine, cina e gata.
‎Adio!
‎Era pregătită.
‎Dar eu tot nu eram.
‎Tatăl tău a zis că mama ta pare tristă.
‎Da, toți suntem triști. Tu nu?
‎Da.
‎Deci e bine că sunt aici. ‎Ne putem înveseli.
‎Poate aș putea sta câteva zile ‎să-ți rearanjez camera.
‎Știi ce? Poate facem un perete ‎cu accente de tapet.
‎Sau poate fac unul cu șabloane. ‎Gen art nouveau.
‎Îmi place camera așa cum e.
‎Bine. Atunci, putem să stăm împreună.
‎Dar pernele sunt aranjate greșit.
‎- Claudia… ‎- Să punem culorile primare.
‎Stai! Mai bine tonuri reci… Nu.
‎Culori contrastante! Va arăta super.
‎Scuze! Voiam doar să-ți atrag atenția.
‎Te rog, nu mai încerca ‎să-ți distragi atenția de la durere.
‎Nu vreau să-mi simt durerea. ‎Durerea mea e oribilă.
‎- Durerea mea e… ‎- Cum?
‎De parcă îmi va exploda pieptul!
‎De parcă nu pot respira.
‎De parcă totul s-a terminat și nimeni…
‎nimeni nu înțelege.
‎Eu înțeleg.
‎Erai mică când a murit mama ta.
‎Da, dar tata nu era.
‎Și-a ascuns durerea ani de zile.
‎A înghețat în timp. ‎Aproape că m-a înghețat și pe mine.
‎- Mai știi cozile? ‎- Cum să uit?
‎Exact. Dar, în sfârșit, a dat totul afară.
‎A început să vorbească despre mama.
‎A mers mai departe.
‎Și acum cred că pot spune ‎în sfârșit că e bine.
‎Doare.
‎Știu.
‎Dar… trebuie.
‎Mai știi în clasa a III-a ‎când ți-ai rupt încheietura?
‎Cred că am leșinat atunci.
‎Eu nu.
‎Îmi amintesc că ai țipat ‎și ai plâns de durere,
‎ți-era teamă că nu vei mai putea picta.
‎Dacă ai fi ignora-o, poate așa era.
‎Dar mama ta a venit ‎și te-a dus direct la spital.
‎Ți-au pus osul la loc, ‎au pus ghips imediat
‎și s-a vindecat corect.
‎Mai puternic.
‎Acum e ceva despre care poți vorbi.
‎Poate chiar poți zâmbi.
‎Mâhnirea e la fel.
‎Trebuie să îi faci față, ca să treacă.
‎Apoi ești mai puternică.
‎O parte din mine voia doar să zâmbească ‎și să fugă în casa următoare.
‎Dar era cam târziu să merg până la Kristy.
‎Și, în adâncul meu, știam ‎că Mary Anne avea dreptate.
‎Trebuia să mă întorc.
‎Trebuia să intru în casa mea ‎și să-mi înfrunt durerea.
‎Bună, Claud!
‎Ce faceți?
‎Privim bijuteriile lui Mimi.
‎Nu te alarma.
‎Mama știe.
‎Mimi a pus de o parte ‎niște lucruri pentru noi.
‎Asta e pentru tine, Claudia.
‎Am venit să jelesc ‎și să fiu cu sentimentele mele,
‎iar tu îi furi lucrurile?
‎Nimeni nu fură nimic.
‎- Era și bunica mea. ‎- Și ea ce caută aici?
‎Mă duc sus să vă las un minut.
‎Nu ai dreptul să-i vorbești așa.
‎Și ea nu are dreptul să se uite ‎prin lucrurile lui Mimi ca la piață!
‎Ai înnebunit? Habar n-ai ce se întâmplă!
‎Cum a fost cu mama și tata. Tu ai plecat!
‎Am fost singură cu ei.
‎Am încercat să-i susțin. ‎Dar a fost foarte greu.
‎Mama nu răspunde. ‎Tata îi dă toată energia emoțională.
‎Singura care m-a susținut a fost Ashley.
‎Și ești atât de recunoscătoare ‎că îi dai bijuteriile lui Mimi?
‎Nu-i sunt recunoscătoare! ‎Sunt îndrăgostită de ea!
‎E iubita mea, Claudia.
‎Eu…
‎nu am știut.
‎E destul de nou.
‎Mimi și-a dat seama acum ceva timp, ‎căci a fost atentă.
‎M-a întrebat și i-am spus adevărul.
‎A făcut-o fericită.
‎A vrut imediat să-i dea un cadou.
‎A fost mereu
‎romantică.
‎Da. A fost.
‎Plănuisem să le spun mamei și tatei,
‎dar nu puteam găsi momentul potrivit.
‎Și apoi, Mimi…
‎A murit.
‎Mimi a murit.
‎Jiji i-a dat asta la începutul relației.
‎Cred că l-a câștigat la un carnaval.
‎Asta voia să îi dea lui Ashley?
‎Dar nu o să il dau ‎dacă tu nu ești de acord cu asta.
‎Desigur că sunt de acord.
‎Jiji o iubea pe Mimi ‎și tu o iubești pe Ashley.
‎E ca un cadou întors.
‎Ca la ‎koden‎, dar cu dragoste.
‎Deja mi-e dor de ea.
‎Și mie, Janine.
‎Și mie.
‎Mimi a fost persoana care ne-a unit mereu.
‎Noi aparțineam lui Mimi, ‎iar Mimi ne aparținea.
‎Dar acum trebuia ‎să ne aparținem unul altuia.
‎Și era datoria mea să ne aduc laolaltă,
‎cu sfoară
‎și tradiție
‎și iubire.
‎Obișnuința. Scuze!
‎Da. Nu e o ședință de club.
‎Încă. Doar până la 17:00.
‎Kristy, haide!
‎Scuze!
‎Îmi pare rău că vă întrerup, ‎dar am primit o invitație.
‎Da. Vă rog! Intrați!
‎Și noi.
‎Bun venit în camera mea!
‎Nu cred că am mai fost aici ‎cu prietenele tale.
‎Sunteți bineveniți. Doar să ciocăniți.
‎Toți aveți plicurile.
‎Știți că v-am invitat aici ‎să vorbim despre Mimi.
‎Să ne amintim de ea. Dar, mai întâi, ‎vă ofer ceva de băut.
‎Suc?
‎Ceai.
‎Arată perfect.
‎Mai știți când Mimi era ‎la barul de motocicliști?
‎Stai, gen Hell's Angels?
‎Era ziua ei
‎și voia să meargă la un restaurant japonez ‎autentic, la o oră distanță.
‎Dar am plecat târziu și tata s-a rătăcit…
‎GPS-ul s-a rătăcit.
‎Și am ajuns acolo
‎doar ca să vedem că e închis.
‎Eram înfometați.
‎Și tata a oprit la un bar înfiorător ‎pe autostradă, unde se servea pizza.
‎Nu era pentru familii, ‎mai ales una asiatică.
‎Toți se uitau la noi. ‎Noi stăteam acolo, simțindu-le privirea.
‎Apoi a venit pizza.
‎Mimi a luat o înghițitură, ‎apoi s-a ridicat
‎și a zis tare întregului bar:
‎„Cea mai bună mâncare japoneză ‎gustată vreodată!”
‎Îmi amintesc că eram în mașină cu Mimi ‎și eram blocate în spatele unei ambulanțe.
‎Ea a decis să o urmărească.
‎A prins viteză să o prindă. ‎Și am urmărit-o până la noi acasă.
‎Asta se întâmplă când încerci ‎să repari singur acoperișul.
‎Îmi plăcea că Mimi își făcea timp ‎să-mi spună despre mama.
‎Despre ce vorbeau.
‎A avut un rol în cum mă cheamă.
‎Credeam că ai numele mătușii tale.
‎Da, dar ea a ajutat. ‎Era ori asta, ori Linda.
‎- Linda? ‎- Nu o văd ca pe o Linda.
‎În niciun caz.
‎Mereu m-a făcut să mă simt binevenită.
‎Pentru că ești.
‎Sora mea Karen
‎crede că Mimi e îndrăgostită ‎de străbunicul ei,
‎Ben Brewer, în rai.
‎Bravo, Mimi!
‎Tata a murit de mult. ‎Merită să se distreze.
‎Dar nu e și Jiji acolo?
‎Doamne, e un triunghi amoros!
‎Aș vrea să pot zice că după, ‎Mimi nu mi-a lipsit la fel de mult.
‎Adevărul e că mereu îmi va fi dor de ea.
‎Dar ziua aceea mi-a arătat că e în regulă.
‎Căci cât timp mi-e dor de ea, ‎e încă aici cu mine.
‎BAZAT PE ROMANELE LUI ANN M. MARTIN
‎Subtitrarea: Alina Anescu