ORIGINALNA NETFLIXOVA SERIJA
CLAUDIA I TUŽAN OPROŠTAJ
Neki su ljudi opsjednuti kavom.
Trebaju AeroPress ili točno centimetar pjene.
Ili mora biti od zrna koje je već probavio ocelot ili nešto takvo.
Ali kod nas moja Mimi voli čaj.
To joj je nešto najdraže,
a ona mi je najdraža osoba na svijetu,
pa učim kako ga napraviti za nju na stari, tradicionalan japanski način.
Ali kao i mnoge stare i tradicionalne stvari,
izgleda jednostavno, ali je prilično komplicirano,
baš kao i Mimi.
Ponovi.
Što? Savršeno je.
Nisi prvo zagrijala šalicu.
Čini li se hladnom?
Nije važno kakvom se čini. Važno je to učiniti.
Važno je pokazati gostu da ga poštuješ.
Toplo, svježe.
Imat će isti okus.
Mljac. Savršeno.
Nije stvar u savršenom okusu, Claudia.
Bitno je ispravno ga pripremiti.
Mimi je imala teški moždani udar.
Izostavlja riječi iz rečenica i ponekad je pomalo zbunjena,
ali neće zaboraviti ugrijati šalicu.
Ipak, ona najmanje osuđuje od svih u mojoj obitelji.
…za seminar…
Evo one koja najviše osuđuje.
…kao radionica za učenje o IDE-u i AR-u.
Bok, Mimi. Hej, Claudia.
Tipično je da moja sestra prekida moje druženje s Mimi. Što nije?
To što se Ashley Wyeth, najkul cura na svijetu, još druži s njom.
Idemo gore usredotočiti se na Pythona.
Na kod, ne zmiju.
Dobro. Gore.
Začas će vam Claudia donijeti poseban čaj.
Da, zvuči super. Hvala.
Da, nego što.
Moram Janine odnijeti čaj? Jesam li njezina sluškinja?
Zašto ga ne nauči praviti?
Jer učiš kako ga pripremiti za cijelu obitelj.
Ne zaboravi prvo zagrijati šalicu.
Mimi. Je li sve u redu?
Da. Dobro.
Nastavi. Nastavi slikati.
Sad idem.
Ne želim zbunjivati muze.
Dobro. Laku noć, Mimi.
Zbogom, Claudia moja.
Slikala sam, Janine je bila iritantna, a Mimi je došla poželjeti laku noć.
Bila je to noć kao i svaka druga.
A onda više nije.
Takav je život.
Nikad ne znaš kad će se promijeniti.
Mama?
Claudia. Budna si.
Dobro.
Nismo te htjeli buditi.
Što se događa?
Možda da pozovemo Janine i kažemo im zajedno?
Što to?
Cure,
Mimi je preminula sinoć u snu.
Ali jučer sam kuhala čaj s njom. Bila je dobro.
-Imala je 85 godina. -Pa što?
-I niz moždanih udara. -Jedan.
-Bilo je posljedica. -Cure.
Molim vas.
Imala je zdravstvenih problema, ali umrla je mirno u vlastitom krevetu.
Došao je njezin čas.
Nitko ne može tražiti više.
Budimo zahvalni na vremenu s njom.
Govorili su sve što ljudi uvijek kažu kad netko umre.
Imala je dug…
Zvuči lijepo, ali nitko to ne vjeruje.
…divan život.
To je nešto čime ispuniš tišinu kad ti se vrišti.
Ali onda se nešto istaklo.
Većinu je toga sama isplanirala.
Rekli su mi da je urnu naručila iz Japana.
Htjela je da sve bude tradicionalno.
Sprovod će biti za nekoliko dana.
Nema posjetitelja do nakon sprovoda.
Iz poštovanja prema budističkoj tradiciji.
Dobro, cure?
Onda je mama počela razgovarati s tatom o smrtnom listu i osmrtnici.
Ali ja sam mislila samo o tome kako ću ostatak života provesti ovdje,
sama,
u kući bez Mimi.
A to nisam mogla. Ne još.
Mama je rekla da možeš ostati koliko god trebaš. Polako.
Odmaraj se, gledaj filmove. Bilo što.
Hvala. Drago mi je što nisam kod kuće.
I mojim će roditeljima dobro doći što me nema. Imaju mnogo posla pa…
Ne mogu vjerovati.
Kad mi je pradjed umro, bilo je tužno,
ali živio je u staračkom domu. Po cijeli je dan pio Sprite i zurio u zid.
Mimi je bila tako živa.
Pa, ništa ne traje vječno.
Claudia. Kako si, dušo?
Dobro sam.
Tako mi je žao.
Možeš ostati koliko želiš.
-Već sam joj to rekla. -Dobro.
Što još možemo učiniti? Da im pošaljem hrane?
Mogla bih im poslati jedan od onih pladnjeva iz grada.
To radimo tek nakon sprovoda.
Mama, rekla ti je. To rade tek poslije.
Ovo je razdoblje za molitvu.
-A da odemo u šoping centar? -Što?
U Stamfordu?
Znam da zvuči ludo, ali želim se maknuti od svega.
Znaš što? I ja.
U Nordstromu je novi Glossier
i možemo otići na smrznuti jogurt.
Možda mogu probosti hrskavicu na uhu
dok nitko ne bude gledao?
Nipošto.
Dobar pokušaj.
Pokušala sam zakopati osjećaje u etičkim kozmetičkim proizvodima
i precijenjenom sladoledu, pa što?
Imala sam još 80 godina da budem tužna zbog Mimi.
U međuvremenu sam htjela da sve bude što normalnije.
Organiziraš li grupu za podršku?
Claudia ne smije imati goste do sprovoda, pa će sastanak biti ovdje.
Želim da izgleda kao njezina soba.
Uvijek posvuda skriva slatkiše.
Dopusti meni.
Najbolja skrovišta su na vidiku. Nitko se ne sjeti pogledati.
Klub dadilja, zamjenica Dawn Schafer.
Hej! Uđite.
Sjednite.
Gumeni crvi.
Na vidiku, ha?
Ponekad mislim da zaboravljaš da imam osam godina.
Da.
-Misliš li da će tko nazvati? -Klijenti imaju moj broj.
Claud je rekla da ovo želi.
Da održimo sastanak. Da sve bude kao inače.
Ne mogu vjerovati da Mimi više nema.
A nisam se stigla ni oprostiti.
U redu je, izbaci sve iz sebe.
Tako je zdravije. Toksini odlaze, endorfini rastu.
Što se dogodilo? Je li netko umro?
Znam. Ja bih trebala tebe tješiti.
U redu je. Možeš me utješiti normalnim ponašanjem.
Ali Mimi…
Pretvaraj se da je ovo normalan sastanak. Kristy, možemo li početi?
Molim te?
Dobro.
Ovaj sastanak može početi.
Dakle.
Stacey. Kako je blagajna?
Dobro.
Sjajno.
Imamo li novih klijenata?
Ne od posljednjeg sastanka.
Želi li tko što reći?
Htjela sam početi brijati noge, ali mi je mama rekla
da će mi dlake rasti brže i deblje počnem li prerano, pa nisam.
To je korisno. Hvala ti.
Mimi mi je sinoć došla u snu.
Karen, ne sad.
Nosila je bijelu haljinu.
Ne poput duha. Poput mladenke.
Rekla mi je da je upoznala duh mog pradjeda Bena Brewera
i da su sad zaljubljeni i žene se.
Možda će oboje progoniti naš tavan
i moći ćeš je posjetiti.
-Stacey i ja idemo. -Da?
Ionako nitko ne zove, a ja…
Ne želim razgovarati o ovome.
Ni da svi zure kao da sam hodajuća tragedija.
Moram napisati zadaću koju sam propustila.
Claud, čekaj.
Pusti je.
Još nije spremna za istine svijeta duhova.
Da igramo društvenu igru?
Ili da iz podruma donesemo Vogue iz 90-ih tvoje mame?
Valjda.
Možemo napraviti kul dekupaž na ormaru. Bi li nam dopustila da ih izrežemo?
Sumnjam. Moja ih mama čuva od fakulteta.
Da ispečemo nešto? Kolačiće?
Šećer mi je danas čudan.
Mora postojati nešto što možemo raditi.
Možemo razgovarati.
Znala sam da će to reći.
Ali što se ima reći?
Mimi više nema. Nisam htjela ići kući dok se ne vrati.
Ali nikad se neće vratiti
pa se više nikad nisam htjela vratiti kući.
Claudia, dušo, tvoj tata je zvao.
Sprovod je sutra.
Znam.
Mama ti je kupila haljinu.
Nadala se da ćeš otići kući i provjeriti odgovara li ti.
Odgovarat će.
Sigurno?
Bit će u redu, a i da nije, nemamo vremena za zamjenu.
Htjela sam samo još jednu noć prije nego što sve postane stvarnost.
Bilo je prekrasno.
Jest. Osjetila sam njezinu blizinu.
Ja nisam. Osjećala sam se otupjelo.
To je koden, japanski dar novca za žalovanje od obitelji i prijatelja.
Sad će moja mama morati poslati poruke i darove pošiljateljima.
Sa svakom porukom i darom
Mimi će polako nestajati svima koji su je poznavali.
Idem k Stacey.
Stacey može doći ovamo, dušo.
Ako želiš.
I svi tvoji prijatelji.
Da, ali mislim
da mi ovo cvijeće izaziva alergije.
Nikad nisi imala peludni rinitis.
-Imam lijek… -U redu je.
Samo sad ne želim biti ovdje.
Zbog cvijeća?
Jer ne želim.
Mogu li sad ići?
Molim te.
Ako to zaista želiš.
Znate ono kad znate da je nešto pogrešna odluka,
ali svejedno to učinite jer je dobar osjećaj?
Kao kad čupaš zanokticu.
Te sam se večeri vratila k Stacey i jela celer s grožđicama.
Počela sam rabiti tamnu čokoladu uglavnom zato što je boljeg okusa,
ali onda sam saznala da ima manje šećera od grožđica.
Terapija tamnom čokoladom. Slično terapiji šopingom.
Ili pravoj terapiji.
-Sastanak je bio dokasna. -Obećao si.
Nije dobar trenutak.
-A kad jest? -Ne znam.
Dugo je već ovako.
Ima novi posao.
To se dogodi svaki put kad dođe kući prije spavanja, što nije često.
Možda nije najbolja noć za druženje.
Želiš li razgovarati o tome?
-O čemu? -Znala sam taj osjećaj.
Znala sam da je vrijeme da odem kući i budem s obitelji.
Vjerojatno.
No kako sam se približavala, zamišljala sam kako ulazim u kuću.
Tihu. Praznu.
Nema Mimi koja će me pitati kako sam i pohvaliti moju novu umjetninu
ili me ispraviti kad krivo pripremim poseban čaj.
Kad je posljednji put rekla, „Zbogom, Claudia moja“, mislila je to.
Janine, večera je spremna.
Zbogom.
Bila je spremna.
Ali ja još nisam.
Tvoj tata kaže da ti mama zvuči tužno.
Da, svi smo tužni. Ti nisi?
Jesam.
Dobro je da sam ovdje. Možemo se oraspoložiti.
Mogu ostati par dana da ti preuredimo sobu.
Možda možemo na jedan zid zalijepiti tapete.
Ili mogu crtati šablonom nešto iz secesijskog perioda.
Sviđa mi se moja soba.
Dobro. Onda se možemo samo družiti.
Ali jastuci su krivo poredani.
-Claudia… -Počnimo s primarnim bojama.
Čekaj. Ne. Prvo hladni tonovi… Ne.
Kontrastne boje! To će izgledati super.
Hej.
Oprosti, ali trebala sam ti nekako privući pozornost.
Molim te, slušaj i prestani pokušavati ne biti tužna.
Ne želim osjećati tugu. Moja je tuga užasna.
-Osjećam kao… -Kao što?
Kao da će mi prsa eksplodirati!
Kao da ne mogu disati.
Kao da je sve gotovo i nitko…
Nitko ne razumije.
Ja razumijem.
Bila si beba kad ti je mama umrla.
Da, ali moj tata nije.
Godinama je zatomljivao tugu.
Ostao je zaleđen u vremenu. Skoro je to i meni učinio.
-Sjećaš se pletenica? -Kako da zaboravim?
Upravo tako, ali napokon se otvorio.
Počeo je govoriti o mojoj mami.
Nastavio je dalje.
Sad mogu napokon reći da je dobro.
Boli.
Znam.
Ali mora.
Sjećaš li se kad si u trećem razredu pala i slomila zglob?
Mislim da sam se onesvijestila.
Ja nisam.
Sjećam se kako si vrištala i plakala kroz bol.
Vikala si da nećeš više moći slikati.
Da nisi reagirala, možda ne bi mogla.
No tvoja je mama došla i odvela te ravno u bolnicu.
Namjestili su ti kost i odmah stavili gips.
Dobro je zacijelila.
Bila je jača.
Sad o tome možeš razgovarati.
Možda i smijati se tome.
Tuga je ista.
Moraš se suočiti s njom da prođe.
Onda ćeš biti jača.
Dio mene htio je kimnuti, nasmiješiti se i pobjeći u iduću kuću.
Ali bilo je kasno da idem skroz do Kristy.
Duboko u sebi znala sam da Mary Anne ima pravo.
Moram se vratiti.
Moram ući u svoju kuću i suočiti se s tugom.
Hej, Claud.
Što radite?
Gledamo Mimin nakit.
Ne brini se.
Mama je popustljiva.
Mimi je izdvojila neke stvari za nas.
Ovo je za tebe, Claudia.
Došla sam tugovati i suočiti se s osjećajima,
a ti kradeš njezine stvari?
Nitko ništa ne krade.
-Bila je i moja baka. -Što ona radi ovdje?
Idem gore. Ostavit ću vas na trenutak.
Nemaš pravo tako razgovarati s njom.
Nema pravo gledati Mimine stvari kao da su na rasprodaji!
Jesi li poludjela? Nemaš pojma što se događa.
Kako je s mamom i tatom. Samo si otišla!
Sama sam s njima.
Pokušavam ih podržati, ali jako je teško.
Mama ne reagira. Tata joj daje svu svoju emocionalnu energiju.
Ashley je jedina tu za mene.
Toliko si joj zahvalna da joj daješ Mimin nakit?
Nisam joj zahvalna! Zaljubljena sam u nju!
Ona mi je cura, Claudia.
Ja…
Nisam znala.
Još je sve novo.
Mimi je shvatila prije nekoliko tjedana.
Pitala me i rekla sam joj istinu.
To ju je usrećilo.
Odmah joj je htjela nešto darovati.
Uvijek je bila
nekako romantična.
Da. Bila je.
Htjela sam reći mami i tati,
ali nisam mogla naći pravi trenutak.
A onda je Mimi…
Umrla.
Mimi je umrla.
Jiji joj je ovo dao kad su počeli hodati.
Mislim da ih je osvojio u nekom lunaparku.
Je li to htjela dati Ashley?
Ali neću joj ih dati ako ti to smeta.
Naravno da mi ne smeta.
Jiji je volio Mimi, a ti voliš Ashley.
To je kao dar zahvale.
Kao koden, ali u vezi s ljubavi.
Već mi jako nedostaje.
I meni, moja Janine.
I meni.
Mimi nas je uvijek spajala.
Pripadali smo Mimi i Mimi je pripadala nama.
Ali sad smo morale pripadati jedna drugoj.
Moj je posao bio da nas opet spojim.
Koncem,
tradicijom
i ljubavlju.
Navika. Oprosti.
Da. Nije sastanak kluba.
Ne još, do pet. Onda tko zna.
Kristy, daj.
Oprosti.
Žao mi je što prekidam, ali dobili smo pozivnicu.
Da, molim vas, uđite.
I mi smo.
Dobro došli u moju sobu.
Nismo u njoj još bili s tvojim prijateljicama.
Uvijek ste dobrodošli, ali prvo morate kucati.
Dobili ste omotnice.
Znate da sam vas pozvala da razgovaramo o Mimi.
U njezino sjećanje. Ali prvo bih vam ponudila nešto za okrepu.
Roladu?
Čaj.
Izgleda savršeno.
Sjećate li se Mimi u motociklističkom baru?
-Kao Hell's Angels? -Bio joj je rođendan.
Htjela je otići u novi japanski restoran udaljen jedan sat.
Ali kasno smo krenuli i tata se izgubio.
GPS se izgubio.
Konačno smo stigli onamo,
ali bilo je zatvoreno, a umirali smo od gladi.
Tata se zaustavio ispred jezivog bara na autocesti sa znakom za pizzu.
Nije za obitelj,
a kamoli azijsku obitelj.
Svi su buljili u nas. Sjedili smo i osjećali kako bulje.
Napokon je došla pizza. Mimi je zagrizla,
a zatim ustala i glasno objavila svima u baru:
„Najbolja japanska hrana koju sam kušala!“
Jedanput sam bila s Mimi u autu
i zapele smo iza kola hitne pomoći,
a ona je odlučila juriti za njima.
Kad bi oni ubrzali, i ona bi. Pratili smo ih sve do naše kuće.
To se dogodi kad sami pokušate popraviti krov.
Voljela sam što mi je Mimi uvijek rado pričala o mojoj mami.
O njihovim razgovorima.
Čak je pomogla nadjenuti mi ime.
Nisi li dobila ime po pratetki?
Jesam, ali ona je odlučila po kojoj. Ili ovo ili Linda.
-Linda? -Ne vidim je kao Lindu.
Nema šanse.
Uvijek sam se osjećala dobrodošlom.
Zato što jesi.
Moja polusestra misli da je Mimi u raju zaljubljena u njezinog pradjeda Bena.
Bravo za Mimi.
Tate već dugo nema. Zaslužuje zabaviti se.
Nije li i Jiji ondje?
Moj Bože, pa to je ljubavni trokut.
Da barem mogu reći da mi je taj dan Mimi manje nedostajala.
Istina je da će mi uvijek nedostajati.
Ali taj sam dan shvatila da je to u redu.
Jer dok god mi nedostaje, i dalje je ovdje sa mnom.
PREMA SERIJALU ROMANA ANNE M. MARTIN
Prijevod titlova: Tina Vlakančić