‫- סדרה מקורית של NETFLIX -‬
‫- קלאודיה והפרידה העצובה -‬
‫יש אנשים עם אובססיה לקפה.‬
‫הם זקוקים ל"אירופרס"‬ ‫או בדיוק חצי אינץ' של קצף, או…‬
‫זה צריך להיות עשוי מפולים‬ ‫שהתעכלו ע"י חתול בר, או משהו.‬
‫אבל בבית שלי, מימי שלי אוהבת רק תה.‬
‫זה אחד הדברים האהובים עליה‬ ‫והיא האדם האהוב עליי בעולם כולו.‬
‫אז אני לומדת להכין לה…‬
‫לפי המסורת היפנית העתיקה.‬
‫אבל כמו הרבה דברים עתיקים ומסורתיים‬
‫זה נראה פשוט אבל זה די מסובך.‬
‫כמו מימי בעצמה.‬
‫עשי שוב.‬
‫מה? זה מושלם.‬
‫לא חיממת ספל קודם.‬
‫הוא מרגיש קר?‬
‫לא משנה איך זה מרגיש. חשוב לעשות.‬
‫חשוב עכשיו להראות לאורחים שמכבדים אותם.‬
‫חם, טרי.‬
‫הטעם יהיה בדיוק אותו הדבר.‬
‫טעים. מושלם.‬
‫זה לא עניין של טעם מושלם, קלאודיה שלי.‬
‫צריך לעשות נכון.‬
‫מימי לקתה בשבץ קשה בשנה שעברה.‬
‫היא משמיטה מילים ממשפטים‬ ‫ונראית מבולבלת לפעמים,‬
‫אבל היא לעולם לא תשכח לחמם ספל.‬
‫ועדיין, היא האדם הכי פחות שיפוטי‬ ‫במשפחה שלי.‬
‫הסמינר יהיה…‬
‫והינה השיפוטית ביותר.‬
‫…סדנה לסביבת פיתוח משולבת במציאות רבודה.‬ ‫-היי, מימי. היי, קלאודיה.‬
‫כל כך אופייני לאחותי להפריע‬ ‫לזמן האיכות שלי עם מימי.‬
‫לא אופייני…‬
‫שאשלי ואיית', הנערה הכי מגניבה בעולם,‬
‫עדיין מסתובבת איתה.‬ ‫-אנו עולות למעלה כדי להתמקד ב"פייתון".‬
‫שפת תכנות, לא נחש.‬
‫בסדר. למעלה.‬
‫ובעוד רגע, קלאודיה תביא לכן תה מיוחד.‬
‫זה נשמע נהדר.‬
‫תודה.‬ ‫-כן, כמובן.‬
‫אני צריכה להביא לג'נין תה?‬
‫אני המשרתת שלה?‬ ‫למה שהיא לא תלמד להכין את זה בעצמה?‬
‫כי את לומדת להכין את זה לכל המשפחה.‬
‫אל תשכחי לחמם ספל קודם.‬
‫מימי, הכל בסדר?‬
‫כן. בסדר.‬
‫המשיכי הלאה. המשיכי לצייר.‬
‫אלך עכשיו.‬
‫לא רוצה לבלבל את המוזות.‬
‫טוב. לילה טוב, מימי.‬
‫שלום, קלאודיה שלי.‬
‫אני ציירתי, ג'נין הייתה מעצבנת,‬ ‫מימי באה להגיד לילה טוב.‬
‫זה היה כמו כל ערב אחר…‬
‫עד שהוא לא היה כזה.‬
‫זה העניין בחיים.‬
‫אין לדעת מתי הם ישתנו.‬
‫אימא?‬
‫קלאודיה, התעוררת.‬
‫יופי.‬
‫לא רצינו להעיר אותך.‬
‫מה קורה?‬
‫אולי נקרא לג'נין ונספר להן ביחד?‬ ‫-כן.‬
‫מה תספרו לנו?‬
‫בנות.‬
‫מימי נפטרה אתמול בלילה בשנתה.‬
‫אבל…‬
‫הכנתי תה איתה אתמול, היא הייתה בסדר.‬
‫היא הייתה בת 85.‬ ‫-אז מה?‬
‫היא לקתה בשבץ כמה פעמים.‬ ‫-שבץ אחד.‬
‫היו תופעות לוואי.‬ ‫-בנות.‬
‫בבקשה.‬
‫היו לה בעיות בריאותיות.‬
‫אבל היא מתה בשלווה במיטתה.‬
‫זמנה הגיע.‬
‫איש לא יכול לבקש יותר מזה.‬
‫מזל שהיינו איתה למשך זמן כה רב.‬
‫ההורים שלי אמרו את הדברים‬ ‫שתמיד אומרים כשמישהו מת.‬
‫היו לה חיים ארוכים…‬
‫זה נשמע נחמד, אבל לא אמין.‬
‫…חיים נפלאים.‬
‫זה משהו שממלא את האוויר כשמתחשק לך לצרוח,‬
‫היה לה מזל.‬ ‫-ואז משהו אחד חותך מבפנים.‬
‫היא עשתה את רוב התוכניות בעצמה.‬
‫גיליתי שהיא הזמינה כד אפר מיפן‬ ‫לפני כמה חודשים.‬
‫היא רצתה שהכול יעשה בדרך הישנה.‬
‫ההלוויה תתקיים בעוד כמה ימים.‬
‫ואסור להזמין אורחים הביתה עד לאחר מכן…‬
‫מתוך כבוד למסורת הבודהיסטית.‬
‫טוב, בנות?‬
‫ואז אימא דיברה עם אבא‬ ‫על תעודות פטירה ומודעות אבל.‬
‫אבל יכולתי לחשוב רק על כך שאחיה כאן לתמיד‬
‫לבד…‬
‫בבית שאין בו מימי.‬
‫לא יכולתי לעשות את זה. עדיין לא.‬
‫אימי אמרה שתוכלי להישאר כאן כמה שתרצי.‬
‫את יכולה פשוט לנוח.‬
‫להירגע, לצפות בסרטים, מה שבא לך.‬
‫תודה. אני רק שמחה שאני מחוץ לבית.‬
‫עדיף להורים שלי שלא אפריע להם.‬ ‫יש המון התעסקויות, אז…‬
‫אני לא מאמינה.‬
‫כשסבא־רבא שלי מת זה היה עצוב, אבל…‬
‫הוא גר בבית אבות בצפון המדינה,‬ ‫בהה בקיר ושתה ספרייט זירו כל היום.‬
‫מימי הייתה כל כך חיה.‬
‫כן, ובכן, הכול זמני.‬
‫קלאודיה.‬
‫מה שלומך, יקירתי?‬
‫אני בסדר.‬
‫צר לי מאוד.‬
‫את מוזמנת להישאר כאן כמה שתרצי.‬
‫כבר אמרתי לה.‬ ‫-יופי.‬
‫מה עוד נוכל לעשות?‬
‫אפשר לשלוח לשם אוכל?‬ ‫אזמין מגש מתאבנים מ"זייברס אין דה סיטי".‬
‫אנו עושים דברים כאלו רק לאחר ההלוויה.‬
‫אימא, היא אמרה לך. זה קורה רק אחר כך.‬
‫זו תקופה מדיטטיבית.‬
‫אולי נלך לקניון?‬ ‫-לקניון? כאילו, בסטמפורד?‬
‫אני יודעת שזה נשמע משוגע,‬ ‫אבל אני רוצה לשכוח מהכול.‬
‫יודעת מה? גם אני.‬
‫יש חנות פופ־אפ של "גלוסייה" בנורדסטרומס,‬
‫ולאחר מכן נלך ל"פורטי קארטס"‬ ‫ולאכול פרוזן יוגורט.‬
‫אולי אעשה פירסינג באוזן ב"פירסינג פגודה"‬
‫מבלי שאף אחד ישים לב?‬
‫בהחלט לא.‬
‫ניסיון נחמד.‬
‫אז ניסיתי לקבור את רגשותיי‬ ‫במוצרי איפור ידידותיים לסביבה‬
‫ובגלידה דלה בשומן ויקרה במחיר, אז מה?‬
‫יש לי עוד 80 שנה להיות עצובה על מימי.‬
‫בינתיים רציתי להרגיש שהכול כרגיל.‬
‫את מארחת קבוצת תמיכה?‬
‫קלאודיה לא יכולה לקבל אורחים לפני ההלוויה,‬ ‫אז המועדון ייפגש כאן.‬
‫נעזור לה להרגיש שזה דומה לחדר שלה.‬
‫היא תמיד מסתירה ממתקים בכל מקום.‬ ‫-הינה, תני לי.‬
‫המסתור הטוב ביותר הוא מקום גלוי.‬
‫איש לא חושב לחפש שם.‬
‫מועדון הבייביסיטריות, כאן דון שייפר,‬ ‫הבכירה החלופית.‬
‫היי, היכנסו.‬
‫שבו.‬
‫סוכריות גומי.‬
‫מקום גלוי, מה?‬
‫לפעמים אני חושבת שאת שוכחת‬ ‫שאני רק בת שמונה.‬
‫נכון.‬
‫את חושבת שמישהו יתקשר?‬ ‫-ללקוחות יש את המספר שלי.‬
‫וזה מה שקלוד אמרה שהיא רוצה.‬
‫שנקיים מפגש.‬
‫שהכול ימשך כרגיל.‬
‫אני לא מאמינה שמימי איננה.‬
‫אפילו לא זכיתי להיפרד ממנה.‬
‫זה בסדר, שחררי הכול.‬
‫ככה זה בריא יותר.‬ ‫רעלנים הולכים, אנדורפינים עולים.‬
‫מה קרה? מישהו מת?‬
‫אני יודעת, אני אמורה לנחם אותך.‬
‫זה בסדר. נחמי אותי בכך שתתנהגי כרגיל.‬
‫אבל מימי, היא…‬
‫העמידי פנים שזה מפגש רגיל.‬
‫קריסטי, תוכלי להתחיל במפגש, בבקשה?‬
‫בסדר.‬
‫אני מכריזה על תחילת המפגש.‬
‫אז…‬
‫סטייסי.‬
‫מה מצבנו הכלכלי?‬
‫בסדר.‬
‫נהדר.‬
‫יש לנו לקוחות חדשים?‬
‫לא מאז המפגש האחרון.‬
‫למישהי יש משהו שהיא רוצה לשתף?‬
‫רציתי להתחיל לגלח רגליים.‬
‫אבל אימי אמרה שאם אתחיל מוקדם מדי,‬ ‫השיער יצמח מהר ויהיה עבה.‬
‫אז ויתרתי.‬
‫זה ממש עוזר. תודה.‬
‫מימי באה אליי בחלום אתמול בלילה.‬
‫קארן, לא עכשיו.‬
‫היא לבשה שמלה לבנה.‬
‫לא כמו רוח רפאים.‬
‫כמו כלה.‬
‫היא אמרה לי שפגשה את רוחו‬ ‫של סבא־רבא שלי, בן ברואר הקשיש,‬
‫וכעת הם מאוהבים ומתחתנים.‬
‫אולי שניהם ירדפו את עליית הגג שלנו‬
‫ותוכלי לבקר אותה.‬
‫סטייסי ואני הולכות.‬ ‫-באמת?‬
‫אף אחד לא מתקשר בכל מקרה ואני…‬
‫אני לא רוצה לדבר על הדברים האלו,‬
‫ואני לא רוצה שכולם יסתכלו עליי‬ ‫כאילו שאני טרגדיה מהלכת.‬
‫אני צריכה להשלים כמה שיעורי בית באיפור.‬
‫קלוד, חכי.‬
‫תני לה ללכת.‬
‫היא עדיין לא מוכנה לאמיתות של עולם הרוחות.‬
‫רוצה לשחק במשחק לוח?‬
‫או שנביא את גיליונות "ווג" משנות ה-90‬ ‫של אימך מהמרתף.‬
‫אני… מניחה.‬
‫נוכל לעשות טפט וינטג' מגניב בקיר הארון.‬
‫היא תרשה לנו לגזור אותם?‬ ‫-אני בספק.‬
‫אימי אוספת את המגזינים האלו‬ ‫מאז שהייתה במכללה.‬
‫אז שנאפה משהו? עוגיות?‬ ‫-רמת הסוכר בדם שלי לא יציבה היום.‬
‫בוודאי יש משהו שנוכל לעשות.‬
‫נוכל לדבר.‬
‫ידעתי שהיא תגיד את זה.‬
‫אבל מה אפשר לומר?‬
‫מימי איננה. לא רציתי להיכנס לביתי,‬ ‫עד שהיא תשוב.‬
‫אבל היא לא תשוב לעולם‬
‫אז לא רציתי לשוב לביתי לעולם.‬
‫קלאודיה, מותק, אבא שלך התקשר.‬
‫ההלוויה מחר.‬
‫אני יודעת.‬
‫אימך קנתה לך שמלה.‬
‫נדמה לי שהיא מקווה שתשובי הביתה‬ ‫כדי לוודא שהיא מתאימה לך.‬
‫היא תתאים לי.‬
‫את בטוחה?‬
‫יהיה בסדר, ואם לא,‬ ‫גם כך אין זמן להחליף אותה.‬
‫רציתי רק עוד לילה אחד.‬
‫לילה אחד, לפני שהכול יהיה אמיתי.‬
‫היה מקסים.‬
‫נכון. הרגשתי מאוד קרובה אליה.‬
‫ובכן, אני לא.‬
‫לא הרגשתי דבר.‬
‫אלו "קודן", מתנות יפניות בתקופת אבל‬ ‫של כסף שנשלח על ידי משפחה וחברים.‬
‫כעת אימי תצטרך לשלוח פתקים‬ ‫ולהשיב מתנות לאנשים ששלחו אותן.‬
‫ועם כל פתק ומתנה‬
‫מימי תהיה רחוקה יותר מכל מי שהכיר אותה.‬
‫אני חוזרת לסטייסי.‬
‫סטייסי רשאית לבוא לכאן, מותק.‬
‫אם את רוצה.‬
‫כל החברות שלך מוזמנות.‬ ‫-כן, אבל אני חושבת ש…‬
‫אני אלרגית לפרחים האלו.‬
‫מעולם לא סבלת מרגישות לאבקני פרחים.‬
‫יש לי תרופה.‬ ‫-זה בסדר, רק…‬
‫אני לא רוצה להיות כאן כרגע.‬
‫בגלל הפרחים?‬
‫כי אני לא רוצה.‬
‫אני יכולה ללכת?‬
‫בבקשה.‬
‫אם זה מה שאת באמת רוצה.‬
‫לפעמים את יודעת שאת עושה טעות, אבל…‬
‫את עושה אותה בכל מקרה, כי זה נעים לך.‬
‫כמו לתלוש עור מקצה הציפורן.‬
‫אז חזרתי לסטייסי באותו ערב‬ ‫ואכלתי "נמלים על בול עץ".‬
‫טוב, אז התחלתי להשתמש בשבבי שוקולד מריר,‬ ‫בעיקר כי הם טעימים יותר,‬
‫ואז למדתי שבשוקולד מריר‬ ‫יש פחות סוכר מאשר בצימוקים.‬
‫טיפול בשוקולד מריר,‬ ‫כמעט טוב כמו טיפול בקניות.‬
‫או טיפול אמיתי.‬
‫היית אמור לחזור לפני שעתיים.‬ ‫-הייתה לי ישיבה מאוחרת.‬
‫הבטחת.‬ ‫-זה לא הזמן.‬
‫אז מתי, אדוארד?‬ ‫-לא יודע.‬
‫זה ככה בזמן האחרון.‬
‫יש לו פרויקט חדש בעבודה.‬
‫וזה קורה בכל פעם שהוא מגיע הביתה‬ ‫לפני שאנו נרדמים, וזה לא קורה הרבה.‬
‫אולי לא כדאי שתישני כאן הלילה.‬
‫ובכן, רוצה לדבר על זה?‬
‫על מה יש לדבר?‬
‫זו הרגשה מוכרת.‬
‫ידעתי שהגיע הזמן ללכת הביתה‬ ‫ולהתמודד עם המשפחה שלי…‬
‫ככל הנראה.‬
‫אבל ככל שהתקרבתי, דמיינתי את הכניסה לבית.‬
‫שקט. ריק.‬
‫מימי לא תשאל איך עבר עליי היום.‬
‫או תשבח את היצירה החדשה שלי, או…‬
‫תתקן אותי כשאני טועה בהכנת התה המיוחד.‬
‫כשהיא אמרה "שלום, קלאודיה שלי"‬
‫בפעם האחרונה, היא התכוונה לזה.‬
‫ג'נין, ארוחת הערב מוכנה.‬
‫"שלום".‬
‫היא הייתה מוכנה.‬
‫אבל אני עדיין לא.‬
‫אביך אמר שאימך נשמעה עצובה.‬
‫כן, ובכן, כולנו עצובים. את לא?‬
‫כן.‬
‫טוב שאני כאן, נעודד זו את זו.‬
‫אולי אשאר לכמה ימים‬ ‫ונסדר את החדר שלך מחדש.‬
‫יודעת מה? אולי נעשה טפטים לקיר אחד.‬
‫או שאצור טפטים עם שבלונות,‬ ‫נלך על אווירת "אר נובו".‬
‫אני אוהבת את חדרי כפי שהוא.‬
‫טוב, אז סתם נבלה כאן.‬
‫אבל הכריות לא מסודרות לפי צבעים.‬
‫קלאודיה.‬ ‫-בואי נתחיל מצבעי יסוד.‬
‫לא, נלך לפי גוונים… לא.‬
‫צבעים מנוגדים! זה ייראה ממש מגניב.‬
‫היי.‬
‫מצטערת, הייתי צריכה לקבל‬ ‫את תשומת לבך איכשהו.‬
‫אנא הקשיבי והפסיקי להסיח את דעתך‬ ‫כדי שלא תרגישי צער.‬
‫אני לא רוצה להרגיש צער. הצער נוראי.‬
‫הצער הוא כמו…‬ ‫-כמו מה?‬
‫כאילו שהחזה שלי עומד להתפוצץ.‬
‫כאילו שאני לא נושמת.‬
‫כאילו שהכול נגמר ו…‬
‫אף אחד‬
‫אף אחד לא מבין.‬
‫אני כן.‬
‫היית תינוקת כשאימא שלך מתה.‬
‫כן, אבל…‬
‫אבא שלי לא.‬
‫הוא הדחיק את הצער במשך שנים.‬
‫הוא קפא בזמן, וכמעט הקפיא גם אותי בזמן.‬
‫זוכרת את הצמות?‬ ‫-איך אפשר לשכוח?‬
‫בדיוק. אבל…‬
‫לבסוף הוא שחרר הכול.‬
‫הוא התחיל לדבר על אימא שלי.‬
‫הוא התקדם הלאה.‬
‫ועכשיו אני חושבת שאני יכולה…‬
‫סוף־סוף לראות שהוא בסדר.‬
‫זה כואב.‬
‫אני יודעת.‬
‫אבל…‬
‫זה חייב לכאוב.‬
‫זוכרת שבכיתה ג' נפלת בגינת המשחקים‬ ‫ושברת את פרק כף היד?‬
‫אני חושבת שהתעלפתי כשזה קרה.‬
‫אני לא.‬
‫אני זוכרת שצרחת ובכית מכאב.‬
‫צעקת מפחד שלא תוכלי לצייר שוב.‬
‫אם היית מתעלמת, ייתכן שזה היה קורה.‬
‫אבל אימך הגיעה ולקחה אותך לבית החולים.‬
‫החזירו את העצם שלך למקומה‬ ‫וגיבסו אותה מייד.‬
‫והיא החלימה כראוי.‬
‫חזקה יותר.‬
‫כעת את מסוגלת לדבר על זה.‬
‫אולי אפילו לחייך.‬
‫זה נכון גם לגבי צער.‬
‫צריך להתמודד איתו כדי שהוא יחלוף.‬
‫ואז את חזקה יותר.‬
‫התחשק לי להנהן ולחייך ולברוח לבית הבא.‬
‫אבל היה מאוחר מכדי ללכת עד קריסטי.‬
‫עמוק בפנים, ידעתי שמרי אן צודקת.‬
‫הייתי חייבת לחזור.‬
‫הייתי חייבת להיכנס לבית שלי‬ ‫ולהתמודד עם הצער.‬
‫היי, קלוד.‬
‫מה אתן עושות?‬
‫עוברות על התכשיטים של מימי.‬
‫אל תיבהלי.‬
‫אימא לא תעשה בעיות.‬
‫מימי שמרה לנו כמה פריטים מסוימים.‬
‫זה נועד לך, קלאודיה.‬
‫באתי להתאבל ולהיות לבד עם הרגשות שלי‬
‫ואתן גונבות את הדברים שלה?‬
‫אף אחד לא גונב שום דבר.‬
‫היא הייתה גם הסבתא שלי.‬ ‫-אז מה היא עושה כאן?‬
‫אעלה למעלה ואתן לך דקה.‬
‫אסור לך לדבר אליה ככה.‬
‫ואסור לה לעבור על החפצים של סבתי‬ ‫כאילו שזו מכירת יד שנייה.‬
‫יצאת מדעתך? אין לך מושג מה קרה כאן.‬
‫איך היה עם אימא ואבא. פשוט הסתלקת.‬
‫הייתי לבד איתם.‬
‫ניסיתי לתמוך בהם.‬
‫אבל היה קשה מאוד.‬
‫אימא לא מגיבה.‬
‫אבא מקדיש לה את כל האנרגיה הרגשית שלו.‬
‫היחידה שתמכה בי זו אשלי.‬
‫אז מתוך הכרת תודה‬ ‫את נותנת לה תכשיטים של מימי?‬
‫זו לא הכרת תודה, אני מאוהבת בה.‬
‫היא החברה שלי, קלאודיה.‬
‫אני…‬
‫לא ידעתי.‬
‫זה עדיין די חדש.‬
‫מימי קלטה את זה לפני כמה שבועות,‬ ‫כי היא שמה לב.‬
‫היא שאלה אותי ואמרתי לה את האמת.‬
‫זה שימח אותה.‬
‫היא מייד רצתה לתת לה מתנה.‬
‫היא תמיד הייתה…‬
‫רומנטיקנית שכזו.‬
‫כן, זה נכון.‬
‫תכננתי לספר לאימא ולאבא.‬
‫אבל לא מצאתי את הרגע הנכון.‬
‫ואז מימי…‬
‫מתה.‬
‫מימי מתה.‬
‫ג'יג'י נתן לה את זה כשהם התחילו לצאת.‬
‫נדמה לי שהוא זכה בו ביריד, או משהו.‬
‫את זה היא רצתה לתת לאשלי?‬
‫אבל לא אתן לה אותו.‬
‫אלא אם זה בסדר מצידך.‬
‫כמובן שאני בסדר עם זה.‬
‫ג'יג'י אהב את מימי ו…‬
‫את אוהבת את אשלי.‬
‫זה כמו מתנה חוזרת.‬
‫כמו "קודן", אבל…‬
‫עם אהבה.‬
‫אני כבר מתגעגעת אליה כל כך.‬
‫גם אני, ג'נין שלי.‬
‫גם אני.‬
‫מימי הייתה האדם שתמיד קירב בינינו.‬
‫היינו שייכות למימי ו…‬
‫מימי הייתה שייכת לנו.‬
‫כעת עלינו להיות שייכות זו לזו.‬
‫תפקידי היה לאחד בינינו‬
‫עם חוט…‬
‫ומסורת‬
‫ואהבה.‬
‫- ג'נין ואשלי -‬
‫זה הרגל. מצטערת.‬
‫כן, זה לא מפגש מועדון.‬
‫עדיין לא, עד חמש ואז הכול פתוח.‬
‫קריסטי, בואי.‬
‫מצטערת.‬
‫מצטערים על ההפרעה, אבל…‬
‫קיבלנו הזמנה.‬ ‫-כן, בבקשה, היכנסו.‬
‫גם אנחנו.‬
‫ברוכים הבאים לחדר שלי.‬
‫אני לא חושבת שאי פעם היינו כאן‬ ‫עם החברות שלך.‬
‫אתם תמיד מוזמנים.‬
‫כל עוד תדפקו על הדלת.‬
‫כולכם קיבלתם מעטפות,‬
‫אז אתם יודעים שהזמנתי אתכם לכאן‬ ‫כדי לדבר על מימי.‬
‫כדי לזכור אותה.‬
‫תחילה ארצה להציע כיבוד.‬
‫שוקולדים?‬
‫תה.‬ ‫-אה.‬
‫זה נראה מושלם.‬
‫זוכרים שמימי הייתה בבר של אופנוענים?‬
‫כמו "מלאכי הגיהינום"?‬ ‫-זה היה יום הולדתה.‬
‫היא רצתה לנסוע למסעדה יפנית חדשה ואותנטית‬ ‫במרחק של שעה נסיעה.‬
‫אבל יצאנו מאוחר ואבא הלך לאיבוד.‬
‫ה-GPS הלך לאיבוד.‬
‫לבסוף הגענו לשם.‬
‫אבל גילינו שהיא סגורה.‬
‫היינו רעבים נורא.‬
‫אז אבא עצר ליד בר אפלולי ליד הכביש המהיר‬ ‫שמכרו בו פיצה.‬
‫לא מקום למשפחות,‬
‫בטח שלא למשפחה אסייתית.‬
‫כולם בהו בנו.‬ ‫פשוט ישבנו שם והרגשנו את המבטים שלהם.‬
‫לבסוף הפיצה הגיעה.‬
‫מימי לקחה ביס ונעמדה.‬
‫היא הודיעה בקול רם לכל הבר…‬
‫"האוכל היפני הכי טוב שאי פעם טעמתי!"‬
‫אני זוכרת שפעם הייתי במכונית עם מימי‬
‫ונתקענו מאחורי אמבולנס.‬
‫היא החליטה לרדוף אחריו.‬ ‫הוא האיץ, היא האיצה ועקבנו אחריו…‬
‫עד לבית שלנו.‬
‫זה מה שקורה כשאתה מנסה לתקן את הגג בעצמך.‬
‫כן.‬
‫אהבתי שלא משנה מה,‬ ‫למימי תמיד היה זמן לספר לי על אימי.‬
‫על מה הן דיברו…‬
‫היא אפילו עזרה להחליט איך לקרוא לי.‬ ‫-חשבתי שנקראת ע"ש דודה־רבתא שלך.‬
‫כן, אבל היא עזרה להחליט מי מהן,‬ ‫השם הזה או לינדה.‬
‫לינדה?‬ ‫-היא לא נראית כמו לינדה.‬
‫לא.‬
‫היא תמיד גרמה לי להרגיש רצויה.‬
‫כי זה נכון.‬
‫אחותי החורגת קארן,‬
‫היא חושבת שמימי מאוהבת בסבא־רבא שלה,‬ ‫בן ברואר, בגן עדן.‬
‫יופי למימי.‬
‫אבא שלי מת לפני זמן רב.‬
‫מגיע לה ליהנות.‬
‫רגע, אבל גם ג'יג'י שם.‬
‫אלוהים, זה משולש אהבה.‬
‫הלוואי שיכולתי לומר שבזכות אותו יום,‬ ‫הגעגוע למימי פחת.‬
‫האמת היא שאני חושבת שתמיד אתגעגע אליה.‬
‫אבל באותו יום הבנתי שזה בסדר.‬
‫כי כל עוד אתגעגע אליה‬
‫היא עדיין כאן, איתי.‬
‫- מבוסס על הספרים מאת אן מ. מרטין -‬
‫תרגום כתוביות: ליאת בר־און‬