EN ORIGINAL SERIE FRA NETFLIX
CLAUDIA OG DET TRISTE FARVEL
Nogle mennesker er besat af kaffe.
De har brug for en AeroPress eller en centimeter skum,
eller den skal laves af bønner, som har været fordøjet
af en ozelot eller noget.
Men hos mig går min Mimi op i te.
Det er en af hendes yndlingsting.
Og hun er min yndlingsperson i verden,
så jeg lærer at lave det til hende på den gamle, traditionelle japanske måde.
Men som mange gamle, traditionelle ting
ser det let ud, men er ret kompliceret.
Ligesom Mimi selv.
Om igen.
Hvad? Den er perfekt.
Du varmede ikke kop først.
Føles den kold?
Det betyder intet, hvordan den føles. Det er vigtigt at gøre det.
Du skal vise gæster, at du ærer dem.
Varm, frisk.
Den smager af præcis det samme.
Lækker. Perfekt.
Det handler ikke om perfekt smag, min Claudia.
Det handler om at gøre det rigtigt.
Mimi fik et slagtilfælde sidste år.
Hun udelukker ord fra sætninger og kan virke lidt forvirret.
Men hun glemmer aldrig at varme koppen.
Men hun er den mindst fordømmende person i min familie.
…at et kursus er…
Og her kommer det mest.
…som et værksted, hvor man lærer IDE til AR.
Hej, Mimi. Hej, Claudia.
Typisk min søster at afbryde min kvalitetstid med Mimi.
Ikke typisk?
At Ashley Wyeth, verdens sejeste pige, stadig hænger ud med hende.
Vi går op og koncentrerer os om Python.
Kodning, ikke slangen.
Okay. Ovenpå.
Og om lidt kommer Claudia med te til jer.
Det lyder godt. Tak.
Det var så lidt.
Skal jeg give Janine te?
Er jeg hendes stuepige? Kan hun ikke lære at lave den selv?
Du lærer at lave den til hele familien.
Glem ikke at varme kop først.
Mimi. Er alt okay?
Ja. Okay.
Fortsæt. Bliv ved med at male.
Jeg går nu.
Jeg vil ikke forvirre muserne.
Okay. Godnat, Mimi.
Farvel, min Claudia.
Jeg malede, Janine var irriterende, Mimi kom for at sige godnat.
Det var en helt almindelig aften,
indtil det ikke var det.
For sådan er livet.
Man ved aldrig, hvornår det forandrer sig.
Mor?
Claudia. Du er vågen.
Godt.
Vi ville ikke vække dig.
Hvad foregår der?
Skal vi hente Janine og fortælle dem det sammen?
Fortælle os hvad?
Piger,
Mimi døde i nat, mens hun sov.
Men… Jeg lavede te med hende i går. Hun havde det fint.
-Hun var 85. -Hvad så?
-Hun fik flere slagtilfælde. -Et.
-Der var eftervirkninger. -Piger.
Vær nu søde.
Hun havde helbredsproblemer.
Men hun døde fredeligt i sin egen seng.
Hendes tid kom.
Ingen kunne bede om mere.
Vi var heldige, at vi havde hende så længe.
Mine forældre sagde alt det, folk altid siger, når nogen dør.
Hun havde et langt…
Det lyder godt, men ingen tror på det.
…vidunderligt liv.
Det er bare noget, der fylder luften, når man helst vil skrige.
Men så skar en ting igennem.
Hun har allerede planlagt det meste.
De fortalte, at hun bestilte en urne fra Japan.
Hun ville have alt gjort på den gammeldags måde.
Begravelsen er om et par dage.
Og ingen besøgende i huset indtil da
af respekt for buddhistisk tradition.
Okay, piger?
Så begyndte mor at tale med far om dødsattester og nekrologer.
Men jeg tænkte kun på, at jeg skulle tilbringe resten af mit liv her
alene
i et hus uden en Mimi.
Og det kunne jeg ikke. Ikke endnu.
Mor siger, du må blive så længe, du vil.
Du kan bare slappe af og hvile dig og se film.
Tak. Det er rart at komme ud af huset.
Det er også godt for mine forældre, at jeg ikke er der.
Der er så meget at gøre. Så…
Jeg fatter det ikke.
Min oldefars død var trist,
men han boede på et plejehjem
og stirrede på væggen og drak Sprite Zero.
Mimi var så levende.
Ja. Alt er midlertidigt.
Claudia. Hvordan har du det, skat?
Jeg er okay.
Jeg er så ked af det.
Du kan blive her så længe, du vil.
-Det har jeg sagt. -Godt.
Hvad kan vi ellers gøre? Skal jeg sende mad?
Jeg kan bestille et af de lækre fade fra Zabar's i byen.
Det gør vi først efter begravelsen.
Hun sagde det, mor. Det sker først senere.
Det er en meditativ periode.
Skal vi tage i indkøbscenteret?
I Stamford?
Det lyder skørt, men jeg vil tænke på noget andet.
Det vil jeg også.
Der er en ny Glossier-butik i Nordstrom's,
og vi kan købe frozen yoghurt i Forty Carrots.
Jeg kan få en ørepiercing, mens folk ikke lægger mærke til den.
Absolut ikke.
Godt forsøgt.
Jeg ville begrave mine følelser i etiske skønhedsprodukter
og alt for dyr is. Og hvad så?
Jeg havde 80 år til at sørge over Mimi.
I mellemtiden skulle alt føles så normalt som muligt.
Er du vært for en støttegruppe?
Claudia må først få gæster efter begravelsen, så vi mødes her.
Det skal føles som hendes værelse.
Hun gemmer altid slik overalt.
Lad mig.
De bedste skjulesteder er åbenlyse. Ingen vil nogensinde kigge.
Babysitter-Klubben, Dawn Schafer her, vikar.
Hej! Kom ind.
Sæt jer ned.
Vingummiorme.
Åbenlyst?
Du glemmer af og til, at jeg kun er otte.
Ja.
-Tror du, nogen ringer? -Kunderne har mit nummer.
Og Claud sagde, at hun ville have det.
At vi holder mødet, så alt føles normalt.
Tænk, at Mimi er død.
Jeg fik ikke engang sagt farvel.
Det er okay. Slip det ud.
Det er sundt. Få toksinerne ud, så der udløses endorfiner.
Hvad er der sket? Er nogen død?
Ja, jeg bør trøste dig.
Det er okay. Trøst mig ved at opføre dig normalt.
Men Mimi, hun…
Lad, som om det er et normalt møde.
Kristy, er du sød at starte mødet?
Okay.
Jeg starter hermed mødet.
Nå…
Stacey. Hvordan har kassen det?
Fint.
Godt.
Har vi fået nye opgaver?
Ikke siden sidste møde.
Er der nogen, der vil sige noget?
Jeg ville barbere ben. Men mor siger, at hvis jeg starter for tidligt,
vokser hårene hurtigere og tykkere ud.
Så jeg gjorde det ikke.
Det hjalp virkelig. Tak.
Mimi kom til mig i en drøm i nat.
Karen, ikke nu.
Hun havde en hvid kjole på.
Ikke som et spøgelse. Som en brud.
Hun sagde, at hun havde mødt min oldefar Ben Brewers ånd,
og nu er de forelskede og skal giftes.
Måske vil de begge hjemsøge vores loft,
og du kan besøge hende.
-Stacey og jeg går. -Gør vi?
Ingen ringer. Og jeg…
Jeg vil ikke tale om det.
Og de skal ikke stirre, som om jeg er en tragedie.
Jeg skal indhente nogle lektier.
Claud, vent.
Lad hende gå.
Hun er endnu ikke klar til åndeverdenens sandheder.
Skal vi spille et spil?
Eller vi kan hente din mors 90'er-Vogue-blade i kælderen.
Ja.
Vi kan lave en vintage tapet-decoupage på den ene væg i dit skab.
Vil hun lade os klippe i dem?
Jeg tvivler. Hun har gemt bladene siden college.
-Skal vi bage? Småkager? -Mit blodsukker er ustabilt i dag.
Vi må kunne lave noget.
Vi kan snakke.
Det vidste jeg, hun ville sige.
Men hvad var der at sige?
Mimi var væk. Jeg ville ikke ind i mit hus, før hun var tilbage.
Men hun kom aldrig tilbage,
så jeg ville aldrig ind i mit hus igen.
Claudia, din far har lige ringet.
Begravelsen er i morgen.
Det ved jeg.
Din mor har købt en kjole.
Og hun håber vist, at du vil prøve den og sikre, at den passer.
Den skal nok passe.
Er du sikker?
Det er fint, og vi kan alligevel ikke nå at bytte den.
Jeg ville bare have en nat til. En nat, før det blev virkeligt.
Det var smukt.
Ja. Jeg følte mig tæt på hende.
Det gjorde jeg ikke. Jeg var følelsesløs.
Det er "Koden", japanske pengegaver sendt af familie og venner.
Nu skal min mor sende breve og gaver til dem, som sendte dem,
og med hvert brev og gave
forsvinder Mimi lidt mere fra dem, som kendte hende.
Jeg går ind til Stacey.
Stacey kan komme her nu, skat.
Hvis du vil.
-Det kan alle dine venner. -Ja, men jeg tror
blomsterne giver mig allergi.
Du har aldrig udvist pollenrelateret rhinitis før.
-Jeg har anti… -Det er fint.
Jeg vil ikke være her lige nu.
På grund af blomsterne?
Fordi jeg ikke vil.
Må jeg gå nu?
Så er du sød.
Hvis det er det, du vil.
Har du nogensinde gjort noget, som er forkert,
men gjort det alligevel, fordi det føles godt?
Som at rive neglebånd af.
Jeg sov hos Stacey igen og spiste Myrer på en træstamme.
Jeg begyndte at bruge mørke chokoladechips,
fordi de smager bedre,
men jeg lærte, at mørk chokolade har mindre sukker end rosiner.
Chokolade-terapi. Næsten så godt som butiksterapi.
Eller rigtig terapi.
-Du sagde, du kom tidligere. -Mødet trak ud.
-Du lovede. -Ikke nu.
-Hvornår så? -Det ved jeg ikke.
Sådan er de for tiden.
Han har en ny kunde.
Det sker, når han kommer hjem, før vi går i seng, hvilket ikke er ofte.
Det er måske en dårlig aften at sove her.
Vil du tale om det?
Hvad er der at tale om?
Jeg kendte følelsen.
Og jeg vidste, at jeg burde gå hjem og tale med min egen familie.
Måske.
Men da jeg nærmede mig, forestillede jeg mig at gå ind i huset.
Stille. Tomt.
Ingen Mimi, der spurgte om min dag eller roste et nyt kunstværk
eller rettede mig, når jeg lavede te på en forkert måde.
Da hun sagde "Farvel, min Claudia" den sidste gang, mente hun det.
Janine, maden er klar.
Farvel.
Hun var klar.
Men det var jeg stadig ikke.
Din far sagde, din mor lød trist.
Ja, det er vi alle sammen. Er du ikke?
Jo.
Godt, at jeg er her. Vi kan opmuntre hinanden.
Jeg kan blive nogle dage, og vi kan flytte om på dit værelse.
Vi kan lave en accentvæg med tapet.
Eller jeg kan bruge en skabelon. Sådan lidt art nouveau.
Jeg kan lide mit værelse sådan her.
Okay. Vi kan også bare hænge ud.
Men puderne er i forkert farveorden.
-Claudia… -Vi starter med primærfarver.
Nej, kølige toner… Nej.
Kontrastfarver! Det ser sejt ud.
Hey!
Undskyld. Jeg skulle have din opmærksomhed.
Hør efter, og lad være med at distrahere dig selv fra sorgen.
Jeg vil ikke føle min sorg. Min sorg føles forfærdelig.
-Min sorg føles som… -Hvad?
Som om mit bryst eksploderer!
Jeg kan ikke trække vejret.
Som om alt er forbi, og ingen…
Ingen forstår.
Det gør jeg.
Du var en baby, da din mor døde.
Ja, men det var min far ikke.
Han holdt sin sorg inde i årevis.
Og han frøs i tiden. Han frøs også næsten mig i tiden.
-Kan du huske fletningerne? -Jeg glemmer dem aldrig.
Præcis. Men han lukkede endelig det hele ud.
Han begyndte at tale om min mor
og kom videre.
Og nu kan jeg endelig sige, at han er okay.
Det gør ondt.
Det ved jeg.
Men det skal det.
I tredje klasse, da du faldt ned fra klatrestativet og brækkede håndleddet…
Jeg besvimede vist, da det skete.
Det gjorde jeg ikke.
Jeg kan huske, at du skreg og græd af smerte
og råbte, at du aldrig kunne male igen.
Det var måske sket, hvis du havde ignoreret det.
Men i stedet kom din mor og kørte dig på hospitalet.
De satte din knogle på plads og lagde den i gips,
og den helede korrekt.
Stærkere.
Nu er det noget, du kan tale om.
Måske endda smile over.
Sorg er det samme.
Man skal håndtere den, så den kan passere.
Og så er du stærkere.
En del af mig ville bare nikke og smile og flygte til det næste hus.
Men det var for sent at gå hen til Kristy.
Og inderst inde vidste jeg, at Mary Anne havde ret.
Jeg måtte gå tilbage.
Jeg måtte gå ind i mit hus og konfrontere min sorg.
Hej, Claud.
Hvad laver I?
Kigger på Mimis smykker.
Bare rolig.
Mor er modtagelig.
Mimi efterlod nogle ting til os.
Den her er øremærket til dig.
Jeg kom for at sørge og mærke mine følelser,
og I stjæler hendes ting?
Ingen stjæler noget.
-Hun var også min bedstemor. -Hvad laver hun så?
Jeg går op og lader jer være alene.
Du bør ikke tale sådan til hende.
Og hun bør ikke se på Mimis ting, som om det var et garagesalg.
Er du blevet vanvittig? Du aner ikke, hvad der foregår.
Hvordan det er med mor og far. Du gik bare!
Jeg har været helt alene med dem.
Jeg prøver at støtte dem. Men det har været så svært.
Mor svarer ikke. Far giver hende al sin følelsesmæssige energi.
Den eneste, som er her for mig, er Ashley.
Er du så taknemmelig, at du giver hende Mimis smykker?
Ikke taknemmelig. Jeg er forelsket i hende!
Hun er min kæreste, Claudia.
Jeg…
Jeg vidste det ikke.
Det er stadig ret nyt.
Mimi gættede det for nogle uger siden, fordi hun var opmærksom.
Hun spurgte mig, og jeg svarede ærligt.
Det gjorde hende glad.
Hun ville straks give hende en gave.
Hun var altid
romantisk.
Ja, det var hun.
Jeg ville sige det til mor og far,
men kunne ikke finde det rette øjeblik.
Og så var det, at Mimi…
Døde.
Mimi døde.
Jiji gav hende det, da de blev kærester.
Jeg tror, han vandt det til et karneval.
Ville hun give det til Ashley?
Jeg giver hende det ikke, medmindre det er okay med dig.
Selvfølgelig er det okay.
Jiji elskede Mimi, og du elsker Ashley.
Det er som en takkegave.
Som Koden, men med kærlighed.
Jeg savner hende allerede.
Også mig, min Janine.
Også mig.
Mimi var den, der altid bragte os sammen.
Vi tilhørte Mimi, og Mimi tilhørte os.
Men nu måtte vi tilhøre hinanden.
Og nu skulle jeg føre os sammen igen
med snor
og tradition
og kærlighed.
Hov. Gammel vane. Undskyld.
Ja, det er intet klubmøde.
Indtil klokken 17, så er det slut.
Kristy, kom nu.
Undskyld.
Undskyld forstyrrelsen, men vi fik en invitation.
Ja, kom ind.
Det gjorde vi også.
Velkommen til mit værelse.
Vi har vist ikke været her med dine venner før.
I er altid velkomne. Hvis I banker først.
I har jeres konvolutter.
Så I ved, at jeg inviterede jer for at tale om Mimi.
For at huske hende. Men først nogle forfriskninger.
Kager?
Te.
Den ser perfekt ud.
Kan I huske, da Mimi var på bikerbar?
Vent, som Hell's Angels?
Hun havde fødselsdag og ville spise på en japansk restaurant en time herfra.
Men vi kom sent af sted, og far kørte forkert.
Gps'en kørte forkert.
Vi nåede endelig frem,
men der var lukket.
Vi var sultne.
Så far fandt en skummel bar ved motorvejen, hvor der stod "Pizza".
Intet familiested, slet ikke en asiatisk familie.
Alle stirrede på os. Vi sad og følte dem stirre.
Endelig kom pizzaen.
Mimi tog en bid,
rejste sig
og annoncerede højt til alle i baren:
"Den bedste japanske mad, jeg har smagt!"
Jeg husker, jeg sad i bilen med Mimi,
og vi sad fast bag en ambulance,
og hun besluttede at jage den.
Den kørte hurtigt, hun kørte hurtigt, og vi fulgte den hjem til vores hus.
Sådan går det, når man selv vil reparere taget.
Det var fint, at Mimi altid fortalte mig om min mor.
Det, de talte om.
Hun var med til at vælge mit navn.
Er du ikke opkaldt efter din tante?
Jo. Hun hjalp med at vælge hvilken. Det var det her eller Linda.
-Linda? -Hun er ingen Linda.
Nej.
Hun fik mig til at føle mig så velkommen.
Fordi det er du.
Min stedsøster Karen tror,
Mimi er forelsket i hendes oldefar Ben Brewer i himlen.
Godt for Mimi.
Min far har været væk længe. Hun fortjener lidt sjov.
Men er Jiji der ikke også?
OMG, det er en kærlighedstrekant.
Gid jeg kunne sige, jeg holdt op med at savne Mimi den dag.
Sandheden er, at jeg altid vil savne hende.
Men den dag viste mig, at det er okay.
For så længe jeg savner hende, er hun stadig her hos mig.
BASERET PÅ ROMANSERIEN AF ANN M. MARTIN
Tekster af: Mila Tempels