PŮVODNÍ SERIÁL NETFLIX
CLAUDIA A SMUTNÉ LOUČENÍ
Někteří lidé jsou posedlí kávou.
Potřebují ruční kávovar, centimetr pěny
nebo káva musí být ze zrn,
která už strávil třeba ocelot.
Ale u nás doma moje Mimi miluje čaj.
Má ho nejraději.
A já mám zase nejraději ji,
tak se učím, jak jí ho připravit tradičním japonským způsobem.
Ale jako spousta starých a tradičních věcí
to vypadá jednoduše, ale ve skutečnosti je to složité,
tak trochu jako sama Mimi.
Znovu.
Co? Je dokonalý.
Nejdřív jsi měla zahřát šálek.
Je studený?
Na tom nezáleží. Je to důležité.
Na důkaz úcty k hostu.
Horký, čerstvý.
Bude chutnat stejně.
Mňam. Perfektní.
Tady nejde o perfektní chuť, Claudie.
Jde o správný postup.
Mimi měla loni těžkou mrtvici.
Vynechává slova z vět a někdy bývá trochu zmatená,
ale nikdy nezapomene zahřát šálek.
I tak je to rozhodně ten nejméně kritický člen rodiny.
…na seminář…
A přichází ten nejkritičtější.
…jako workshop na vývojové prostředí v AR.
Ahoj, Mimi. Čau, Claudie.
Jak typické, že mi ségra přeruší chvíli s Mimi.
Netypické?
Že Ashley Wyethová, nejúžasnější holka na světě, se s ní pořád baví.
Půjdeme nahoru pracovat na Pythonovi.
To je ten programovací jazyk.
Tak jo. Nahoru.
Claudia vám za chvilku přinese speciální čaj.
To zní skvěle. Díky.
Jasně.
Musím Janine nosit čaj?
Jsem snad její služka?
Proč se to nenaučí sama?
Protože ty se ho učíš připravovat pro celou rodinu.
Nezapomeň nejdřív zahřát šálek.
Mimi! Všechno v pořádku?
Ano. V pořádku.
Pokračuj. Maluj.
Já teď půjdu.
Nechci zmást múzy.
Dobře. Dobrou noc, Mimi.
Sbohem, moje Claudie.
Já malovala, Janine byla otravná, Mimi mi přišla popřát dobrou noc.
Byl to večer jako každý jiný,
ale nakonec nebyl.
Tak už to v životě chodí.
Nikdy nevíte, kdy bude všechno jinak.
Mami?
Claudie. Jsi vzhůru.
Dobře.
Nechtěli jsme tě budit.
Co se děje?
Dojdeme pro Janine? Řekneme to oběma najednou?
Co?
Holky,
Mimi v noci ve spánku zemřela.
Ale… včera jsem s ní dělala čaj.
Bylo jí dobře.
- Bylo jí 85. - No a?
- Utrpěla řadu mrtvic. - Jednu.
- Mělo to následky. - Holky.
Prosím.
Měla zdravotní problémy.
Ale zemřela pokojně ve vlastní posteli.
Přišel její čas.
Tak by si to přál každý.
Měli jsme štěstí, že s námi byla tak dlouho.
Mí rodiče říkali všechno, co lidé říkají, když někdo umře.
Měla dlouhý…
Věci, co zní hezky, ale nikdo jim nevěří.
…báječný život.
Má to jen zaplnit vzduch, když máte chuť křičet.
Ale jedna věc mě zaujala.
Většinu už nejspíš zařídila sama.
Prý si před pár měsíci z Japonska objednala urnu.
Chtěla všechno postaru.
Pohřeb bude za pár dní.
Do té doby tu nechceme žádné návštěvy,
z úcty k buddhistické tradici.
Dobře, holky?
Pak máma s tátou začali mluvit o úmrtních listech a nekrolozích.
Ale já myslela jen na to, že strávím zbytek života tady
a sama,
v domě bez Mimi.
A to jsem nemohla. Aspoň zatím ne.
Můžeš tu zůstat, jak dlouho chceš.
Můžeš odpočívat.
Relaxovat, koukat na filmy. Cokoli.
Díky. Jsem ráda, že nemusím být doma.
A našim aspoň nebudu překážet.
Mají toho moc. Takže…
Nemůžu tomu uvěřit.
Když umřel pradědeček, bylo to smutné,
ale on žil v pečovatelském domě,
celý den jen koukal do zdi a pil Sprite Zero.
Mimi byla tak energická.
No, všechno je dočasné.
Claudie. Jak ti je, drahoušku?
Jsem v pořádku.
Je mi to moc líto.
Můžeš tu zůstat, jak dlouho chceš.
- Říkala jsem jí to. - Dobře.
Co ještě můžeme udělat? Můžu objednat jídlo?
Nechám poslat pro obloženou mísu ze Zabar's.
To můžeme až po pohřbu.
Mami, říkala ti to. Všechno až potom.
Tohle je meditativní období.
- Co jít do obchoďáku? - Cože?
Ve Stamfordu?
Vím, že to zní bláznivě, ale chci si jen vyčistit hlavu.
Víte co? Já taky.
V Nordstrom je nový obchod s kosmetikou
a pak můžeme zajít na zmrzku.
Možná bych si mohla nechat propíchnout chrupavku.
Teď si toho nikdo nevšimne.
Ani náhodou.
Dobrý pokus.
No tak jsem se snažila utopit své pocity v kosmetice
a předražené zmrzlině.
Příštích 80 let života budu smutnit kvůli Mimi.
Mezitím jsem chtěla, aby všechno bylo normální.
Pozvalas podpůrnou skupinu?
Claudia může mít hosty až po pohřbu,
takže máme schůzku tady.
Má to tu vypadat jako v jejím pokoji.
Vždycky všude schovává bonbóny.
Nech to na mně.
Nejlepší úkryty jsou na dohled. Nikoho se tam nenapadne podívat.
Klub na hlídání dětí, zástupkyně Dawn.
Ahoj! Pojďte dál.
Posaďte se.
Žížalky.
Tak na dohled, jo?
Někdy si myslím, že zapomínáš, že je mi jen osm.
Jasně.
- Myslíš, že někdo zavolá? - Klienti mají moje číslo.
A tohle Claud říkala, že chce.
Uspořádat schůzku. Aby bylo všechno normální.
Nemůžu uvěřit, že Mimi je pryč.
Ani jsem se nerozloučila.
To nic. Pusť to ze sebe.
Tak je to zdravější. Toxiny odejdou. Endorfiny stoupnou.
Co se stalo? Někdo umřel?
Já vím. To já bych měla utěšovat tebe.
To nic. Stačí, když se budeš chovat normálně.
Ale Mimi, ona…
Berte to jako běžnou schůzku.
Kristy, můžeš ji zahájit? Prosím?
Tak jo.
Tímto zahajuji naši schůzku.
Takže…
Stacey. Co pokladna?
Dobrý.
Bezva.
Máme něco nového?
Od poslední schůzky ne.
Chcete se některá o něco podělit?
Chtěla jsem si oholit nohy. Ale máma řekla, že když začnu brzo,
chloupky budou růst rychleji.
Tak s tím počkám.
To je přínosná informace. Díky.
V noci se mi Mimi zjevila ve snu.
Karen, teď ne.
Byla v bílém.
Ne jako duch. Jako nevěsta.
Řekla, že potkala ducha mého pradědečka, starého Bena Brewera,
a teď se milují a chtějí se vzít.
Možná budou oba strašit na naší půdě
a můžeš ji navštívit.
- Stacey a já už půjdeme. - Vážně?
Stejně nikdo nevolá. A já…
Nechci o tom mluvit.
A nechci, aby na mě holky lítostivě zíraly.
Musím za ten týden dohnat úkoly.
Claud, počkej.
Nechte ji.
Ještě není připravená na pravdy o světě duchů.
Nezahrajeme si nějakou hru?
Nebo vytáhneme stará čísla Vogue tvojí mámy.
To by asi šlo.
Mohly bychom z výstřižků vyzdobit jednu stěnu tvého šatníku.
Dovolila by nám to?
Pochybuju. Máma ty časopisy sbírá už od vejšky.
Tak něco upečeme. Sušenky?
Trochu mi lítá cukr.
Musí být něco, co bychom mohly dělat.
Můžeme si povídat.
Já věděla, že to řekne.
Ale co jsem měla říct?
Mimi byla pryč. Nechtěla jsem jít domů, dokud se nevrátí.
Ale ona už se nikdy nevrátí,
takže už jsem se tam nikdy nechtěla vrátit.
Claudie, zlato, teď volal tvůj táta.
Pohřeb je zítra.
Já vím.
Tvoje máma ti koupila šaty.
A myslím, že doufala, že přijdeš domů a zkusíš si je.
Budou mi sedět.
Jsi si jistá?
Bude to dobrý, a když ne, stejně není čas je vyměnit.
Chtěla jsem ještě jednu noc. Jednu noc, než to bude skutečné.
Byl to krásný obřad.
Ano. Cítila jsem její blízkost.
No, já ne. Já se cítila otupěle.
To je kóden, japonské smuteční dárky od rodiny a přátel.
Máma jim pošle děkovné dopisy
a dárky vrátí. A s každým dopisem a dárkem
se Mimi bude všem, kdo ji znali, víc vzdalovat.
Vrátím se ke Stacey.
Stacey už může přijít sem, zlato.
Jestli chceš.
Všechny kamarádky.
Jo, ale myslím…
Mám z těch květin alergii.
Nikdy jsi na pylovou rýmu netrpěla.
- Mám nějaké… - To nic.
Prostě tu teď nechci být.
Kvůli těm květinám?
Prostě nechci.
Můžu už jít?
Prosím.
Pokud to tak opravdu chceš.
Znáte to, když víte, že něco není správné,
ale uděláte to, protože se vám uleví?
Jako když si strhnete záděru.
Tak jsem ten večer zase skončila u Stacey a cpala se.
Začala jsem používat hořkou čokoládu,
protože to s ní chutná líp,
ale pak jsem zjistila, že má míň cukru než rozinky.
Terapie hořkou čokoládou. Skoro jako nákupní terapie.
Nebo skutečná terapie.
- Měl jsi být už dávno doma. - Měl jsem jednání.
Teď nemám čas.
- Tak kdy, Edwarde? - Já nevím.
Už to trvá dlouho.
Má nového klienta.
A takhle je to pokaždé, když přijde domů pozdě večer, což není často.
Dneska asi nebude vhodné, abys tu přespala.
Chceš si o tom promluvit?
A o čem jako?
Ten pocit znám.
A věděla jsem, že je čas jít domů a promluvit si s rodinou.
Nejspíš.
Ale s každým krokem jsem si představovala, jak vejdu do domu.
To ticho a prázdno.
Nebude tam Mimi, aby se zeptala, jak jsem se měla, pochválila mě
nebo mě opravila, až budu zase čaj připravovat špatně.
Když řekla: „Sbohem, moje Claudie,“ myslela to vážně.
Janine, večeře.
Sbohem.
Byla připravená.
Ale já ještě ne.
Tvoje máma prý zněla smutně.
Jo, všichni jsme smutní. Ty snad ne?
Jo.
Tak ještěže tu jsem. Navzájem se rozveselíme.
Můžu tu pár dní zůstat a předělat ti pokoj.
Víš co? Mohly bychom sem dát novou tapetu.
Nebo můžu použít šablony. V art nouveau stylu.
Líbí se mi to, jak to je.
Fajn. Tak se můžeme jen poflakovat.
Ale ty polštáře seřadím podle barvy.
- Claudie… - Začneme základními barvami.
Ne, nejdřív chladné tóny… Ne.
Kontrastní barvy! To bude super.
Hej.
Promiň. Musela jsem nějak upoutat tvou pozornost.
Vyslechni mě a přestaň se bránit svému smutku.
Nechci cítit smutek. Je hrozný.
- Je jako… - Jako co?
Jako by mi mělo puknout srdce!
Nemůžu dýchat.
Jako by všechno skončilo a nikdo…
nikdo to nechápe.
Já ano.
Když ti umřela máma, byla jsi malá.
Jo, ale táta ne.
Celé roky v sobě potlačoval žal.
A zastavil se v čase. A já kvůli němu málem taky.
- Pamatuješ na copy? - To se nezapomíná.
Přesně tak. Ale nakonec to všechno pustil ven.
Začal o mé mámě mluvit.
Překonal to.
A teď můžu konečně říct, že je v pořádku.
Bolí to.
Já vím.
Ale… musí to bolet.
Pamatuješ, jak sis ve třetí třídě zlomila zápěstí?
Myslím, že jsem omdlela.
No, já ne.
Pamatuju si, žes křičela a plakala bolestí,
bála ses, že už nebudeš moct malovat.
Možná by to tak i dopadlo.
Ale máma tě odvezla přímo do nemocnice.
Kost ti narovnali, hned ti ji dali do sádry
a ona srostla správně.
Byla silnější.
Teď o tom můžeš mluvit.
Možná se tomu i zasmát.
Se smutkem je to stejné.
Musíš se s ním vypořádat, aby pominul.
A pak budeš silnější.
Část mě chtěla jen přikývnout, usmát se a utéct o dům dál.
Ale na návštěvu Kristy už bylo pozdě.
V hloubi duše jsem věděla, že Mary Anne má pravdu.
Musela jsem se vrátit.
Vejít do našeho domu a čelit svému smutku.
Ahoj, Claud.
Co to děláte?
To jsou Mimiiny šperky.
Nelekej se.
Mámě to nevadí.
Mimi nám pár konkrétních kousků darovala.
Tohle mělo být pro tebe, Claud.
Přišla jsem truchlit a vyrovnat se s tím
a ty tady kradeš její věci?
Nikdo nic nekrade.
- Byla to i moje babička. - A co ta tu dělá?
Půjdu nahoru, ať si můžete popovídat.
Nemáš právo s ní takhle mluvit.
Nemá se co probírat babiččinými věcmi jako na blešáku!
Zbláznila ses? Nemáš ponětí, co se děje.
Jaké to tu s našima bylo. Utekla jsi!
Jsem tu s nimi sama.
Snažím se být jim oporou. Ale je to těžké.
Máma nereaguje. Táta věnuje veškerou emoční energii jí.
Jediný, kdo mi pomáhá, je Ashley.
Jsi jí tak vděčná, že jí dáváš Mimiiny šperky?
Nejsem jí vděčná! Já ji miluju!
Je to moje přítelkyně, Claudie.
Já…
To jsem nevěděla.
Pořád je to čerstvé.
Mimi na to přišla před pár týdny, protože si všímala.
Zeptala se mě a já jí řekla pravdu.
Udělalo jí to radost.
Okamžitě jí chtěla dát dárek.
Vždycky byla taková
romantická.
Jo. To byla.
Chtěla jsem to našim říct,
ale nebyla na to vhodná chvíle.
A pak Mimi…
Zemřela.
Mimi umřela.
Děda jí ho dal, když spolu začali chodit.
Myslím, že ho vyhrál na nějakém karnevalu.
Tohle chtěla Ashley dát?
Ale já jí ho nedám… ledaže by ti to nevadilo.
Samozřejmě že mi to nevadí.
Děda miloval Mimi a… ty miluješ Ashley.
Je to jako putovní dárek.
Jako kóden, ale… s láskou.
Už teď mi hrozně chybí.
Mně taky, Janine.
Mně taky.
Mimi nás vždycky svedla dohromady.
My patřili k Mimi a Mimi patřila k nám.
Ale teď jsme museli zase patřit k sobě.
A bylo na mně, abych nás zase dala dohromady,
pomocí provázku,
tradice
a lásky.
Síla zvyku. Pardon.
Jo. Není to klubová schůzka.
Zatím. Až v pět, žádná pravidla.
Kristy, no tak.
Promiň.
Nerada ruším, ale dostali jsme pozvánku.
Ano. Pojďte dál.
My taky.
Vítejte v mém pokoji.
S tvými kamarádkami jsme tu ještě nebyli.
Vždycky jste tu vítaní. Pokud nejdřív zaklepete.
Dostali jste obálky.
Takže víte, že chci mluvit o Mimi.
Zavzpomínat na ni. Ale nejdřív vám nabídnu občerstvení.
Tyčinky?
Čaj.
Vypadá dokonale.
Pamatujete na Mimi v motorkářském baru?
Jako Hell's Angels?
Měla narozeniny
a chtěla jít do jedné autentické japonské restaurace asi hodinu odtud.
Ale zpozdili jsme se a táta se ztratil…
Navigace se ztratila.
Konečně jsme tam dorazili,
jenže bylo zavřeno.
Měli jsme hlad.
Tak táta zastavil u pochybného baru u dálnice, kde měli mít pizzu.
Nic pro rodinu,
natož asijskou.
Všichni na nás zírali. Jen jsme seděli a cítili jejich pohled.
Když přinesli pizzu,
Mimi si kousla,
pak se postavila
a na celý bar prohlásila:
„Lepší japonské jídlo jsem nejedla!“
Pamatuju si, že jsem jela s Mimi autem,
když jsme se zasekly za sanitkou
a ona se ji rozhodla pronásledovat.
Sanitka zrychlila. Ona zrychlila. Jely jsme za ní až k našemu domu.
Tak to dopadá, když se snažíte opravit střechu sami.
Líbilo se mi, že mi Mimi vždycky vyprávěla o mé mámě.
O čem si povídaly.
Dokonce jí poradila s mým jménem.
Nepojmenovali tě po pratetě?
Jo, ale ona jim poradila, po které. Buď ta, nebo Linda.
- Linda? - To se k ní vůbec nehodí.
Ani náhodou.
Vždycky jsem se díky ní cítila vítaná.
Protože jsi.
Má nevlastní ségra Karen si myslí, že Mimi miluje jejího pradědečka
Bena Brewera v nebi.
To jí přeju.
Můj táta je pryč už dlouho. Mimi si zaslouží trochu zábavy.
Není tam děda taky?
Panebože, milostný trojúhelník.
Kéž bych mohla říct, že v ten den mi přestala tolik chybět.
Pravdou je, že mi bude chybět vždycky.
Ale ten den mi došlo, že je to tak v pořádku.
Protože dokud mi bude chybět, bude pořád se mnou.
NA MOTIVY ROMÁNŮ OD ANN M. MARTIN
Překlad titulků: Petra Kabeláčová