EN ORIGINALSERIE FRÅN NETFLIX
Min pappa sa en gång att högstadiet är den värsta tiden i allas liv.
Han skulle inte gå om det för en miljon dollar,
vilket är förståeligt, men samtidigt
är det inte så dumt.
Visst var sexan en fullständig katastrof
med tanke på att jag fick min diabetesdiagnos
och tvingades bort från Manhattan av mobbare med funkofobi.
Men sjuan var mycket bättre,
och hittills har åttan varit en ännu större uppgradering.
Bra jobbat, som vanligt.
Jag borde inte säga det, men du är min favvo.
Tack, ms Katimski.
Flitig, smart, ansvarstagande
och är det skumt att jag jämt är avundsjuk på dina kläder?
Inte vet jag. Lite?
Och så är du helkul. Kör på, tjejen.
Det känns som om allt klaffat för mig här, till stor del tack vare Barnvaktsklubben.
De är olika mina New York-vänner.
Jag lär mig jättemycket av dem om saker som konst, aktivism och företagande.
Självklart lär de sig viktiga saker av mig med.
Och voilà. Så fixar man en riktigt schyst fiskbensfläta.
Jättefin! Jag är en sjöjungfru.
Gör du en på mig med? Mitt hår ser hemskt ut.
Ta bara den här. Mycket lättare än det där.
Kristy! Herregud!
-Vadå? Snyggt ju. -Jag hjälper dig sen.
Men det bästa med åttan är att det känns som om jag har bemästrat min diabetes
och att jag kan fokusera på annat.
Du har visst full koll på det här, va?
Att ha diabetes är som att lösa ett mattetal, och jag är suverän på matte.
Det är sant. Hon hade 98 % rätt på senaste provet.
Du verkar ha vant dig vid den trådlösa pumpen.
Kom ihåg att byta…
…plats var tredje dag för att undvika infektioner.
Och tidigare…
…om insulinet inte verkar tas upp. Japp.
-Jag har koll. -Du är typ 1 och typ A.
Helt klart. Hon är som en minivuxen. Vi är jättestolta över henne.
Tagga ner, mamma. Du beter dig som min pr-agent.
Hon är bara uppspelt. Vill du berätta det för henne?
-Va? Är du inbjuden till en gala? -Och ska vara på omslaget till en tidning?
För Forskning För Unga med Diabetes.
Min läkare sitter i styrelsen och nominerade mig.
En gala? Omslagsmodell? Du är den flottaste personen i Stoneybrook.
Hej. Barnvaktsklubben. Kristy Thomas, ordförande och grundare.
Och så är det en rätt cool sak till.
FFUD låter mig ordna en modevisning på galan.
Hörrni.
Okej, mrs Johanssen. Söndag eftermiddag kl. 14.
Du kan på söndag, va?
-Nej. För många modevisningar och omslag. -Lägg av.
Ja, det kan jag.
Vi ska inte visa upp couture, utan auktionera ut de här väskorna.
-Couture? -Förklarar sen.
Diabetiker har gärna sina testkit i såna här.
Samt nödsnacks och juice om deras blodsocker faller.
De ser så trista ut. Om jag ändå kunde få dekorera dem.
Det får du. Jag tänkte att alla kunde komma på en design
som gör dem funktionella och söta, och sen kan vi två göra klart dem.
Grymt med bästisuppdrag.
-Vem ska gå modell med dem? -Jag hade tänkt mig er.
Va? Jag? Modell?
Inför ett gäng rika snobbar?
Kom igen! Nej!
För ett gott ändamål.
-Okej, men jag tänker inte ha klänning. -Helt okej.
Jag är helt till mig!
Kom in. Vad kul att ni är här. Kristy jobbar på sin väska där uppe.
Berätta om din idé.
Jag tänkte mig nåt antikapitalistiskt eftersom allt i väskan kostar nåt,
vilket är befängt eftersom det räddar liv och borde vara gratis.
Så nåt om att vård är en mänsklig rättighet
och att kapitalism är ett gift som förstör vårt samhälle.
Fast sött! Ja, ja. Hej då!
Alltså, vilken generation.
De engagerar sig politiskt och samlar in pengar till diabetes.
När jag var i deras ålder brydde jag mig bara om pojkar och läppglans,
vilket jag gör än i dag i alltför hög grad.
På tal om pojkar, hur är det mellan Watson och dig?
Svävar ni fortfarande på moln som nygifta?
Det gör vi.
Vi funderar på att försöka få barn. Jag är från vettet, va?
Inte alls. Vill du ge världen mer kärlek? Det är vackert.
Jag tror att en baby skulle kunna göra vår familj komplett. Föra oss samman.
Behöver du det?
Jag ångrar inget. Jag har underbara barn.
Men jag kan inte låta bli att undra hur det hade varit
om jag hade gjort det med rätt man.
Jag har en fertilitetsstaty.
Den gjorde min vän Soleil gravid på en gång.
Vem vet hur det skulle gå till att bli gravid i det här livsskedet?
-Det kommer definitivt krävas akupunktur. -Ja. Men nog om mig.
Hur går det med Richard? Ut med skvallret.
Jösses, alltså. Vi är verkligen i farten.
Vi kelar och viskar till varann
på schemalagda tider, så att han känner sig bekväm.
Herregud. Usch. Vuxna som pratar om sånt här får mig att vilja…
DÖ
Mallory, varför skriver du "dö"? Det ska kännas upplyftande.
Det ska stå "döabetesgrejer".
Eftersom den innehåller alla ens "döabetesgrejer".
Jag är inte expert, men så stavas nog inte diabetes.
Jaså.
-Kan jag få en ny väska? -Vi kan kanske rädda den.
Det är ditt femte glas vatten på tjugo minuter. Mår du bra?
Ja. Mitt blodsocker är nog lite högt.
Jättehögt. Det kan inte stämma.
Appen har nog fel. Jag ska ta ett test.
Blir det så ibland? Ditt blodsocker är bra, och sen inte bra?
Ja, men jag har bra koll, så jag blir sällan överrumplad.
Wow. Stacey, du är så mogen. Du visar din diabetes vem som är boss.
Typ: Stacey-Diabetes, 1-0.
Uppmuntra henne inte! Hon borde tagga ner. Hon beter sig nästan som en 35-åring.
Kan du göra en fiskbensfläta på mig sen?
Jag försökte, men den såg ut som en vanlig fläta som gett upp.
Absolut.
Så här gör man en fiskbensfläta. Ta de yttre hårtestarna och dra dem inåt.
Sen brukar jag ta lite…
-Jag är här. -Kristy!
-Vad har du gjort med håret? -Inget! Karen lekte med det.
Ska nya lillasyskonet få leka med ditt hår med?
Va?
Din mamma berättade för min mamma. Watson och hon ska få barn! Grattis!
Hallå?
Har skärmen hängt sig,
eller har du komplicerade känslor som jag borde ha tänkt på?
Nej, jag är här. Jag bara…
Jag har inga känslor. Jag visste inte om det.
Okej.
Mamma missuppfattade säkert.
Hon har druckit kombucha tre gånger i dag. Glöm att jag sa nåt.
Varför skulle mamma hemlighålla det? Fast jag vet varför.
Hon tror att jag inte accepterat nya familjen än
och att jag skulle flippa ut över ett barn.
Du flippar ju ut, vilket är naturligt.
Över hemligheten, inte barnet. Jag älskar barn. Jag är barnvakt!
-Du borde… -Jag menar det.
Jag tycker att det vore toppen med ett barn,
och det känns kasst att mamma inte tror det om mig.
Har din skärm hängt sig nu?
Jag ville vara säker på att du pratat klart.
Jag måste rätta till det här. Klart slut från Thomas.
Den här looken är helvass. Degas möter McQueen. Stace, vad tycker du?
Ja, jag älskar den.
Mår du bra? Du har varit Snurriga Stacey i dag.
Ja, jag behöver bara lite juice.
Jag trodde att appen visade fel, men nej. Mitt blodsocker var högt och nu för lågt.
Mina värden har aldrig varit så här svajiga.
Bättre. Proteinpaus.
Inget illa menat, men jag har aldrig sett ett mer deprimerande mellanmål.
Ska jag fixa riktig mat, typ fruktkolor?
Senare. Nu måste jag äta nåt som maxar min energi.
Mata musklerna. Det är nästan matte, som för Stacey.
Inte direkt. Jessi äter vissa saker för att bli grymt vältränad.
Jag vill slippa hamna i koma.
Absolut.
Vad du än gör så funkar det.
Jag kan knappt nå mina tår. Oroväckande med tanke på min ålder.
Stace, den här är grym. Vad tycker du?
Alla räknade med att jag skulle ha koll. Det ska jag ha.
Mina värden har varit instabila, men det rättar juicen till.
Det är ju ett mattetal, och vem är bättre på matte än jag?
Problemet är löst, precis som jag trodde.
Nu blir BVK plus FFUD lika med bästa kvällen nånsin.
Dags för gala!
GALA UNDER STJÄRNORNA EN KVÄLL TILL STÖD FÖR FORSKNINGEN
Jisses. Så mycket folk.
Kul. Så kul.
Ingen fara. Mamma kommer snart. Om en timme.
Snart, om en timme. Typiskt Sharon.
Galan är helgalen. Jag mötte en man som heter Scoop.
-Kristy! -Hörrni. Följ med mig nu.
Okej.
-Champagne? Undvik den. -Det hände en gång.
Är vi smittsamma?
Nej, älskling.
De tycker att vi är jätteocoola. Orättvist eftersom vi är kul personer.
Ja, helkul.
Helkul. Nåt att dricka? Jag tog med underlägg hemifrån.
-Coolt. -Okej.
Glöm det.
Kolla! Jag ska ta hem den här.
Till er nya valp? Är inte det lite överdrivet?
Inte till Shannon, knasboll.
Till mamma och Watson. De ska få barn.
Herregud! Grattis, Kristy.
Eftersom jag har typ 40 syskon kan jag ge dig några tips.
Tack, men de har inte ens berättat det än. Bara för Dawns mamma, och Dawn för mig.
Jag tror fortfarande att mamma kan ha missuppfattat det.
I går tvättade hon kläder med såpbubblor. Nu skimrar min Treepeople-tröja.
Nej, så är det inte alls.
De tror inte att jag köper hela Thomas-Brewer-bindestrecksituationen
och att jag inte vill utöka familjen.
Men det vill jag, och babykorgen ska bevisa det.
Vilken toppenidé!
-Flytta er. -Okej.
Då så. Nu ska ni få era instruktioner.
Dawn, du måste uppehålla mamma och Watson.
De får på inga villkors vis komma hit. De måste bli överraskade.
Operation Uppehåll Föräldrar. Uppfattat!
Mallory och Mary Anne, ni måste se till att ingen annan bjuder på babykorgen.
Jag har lite sparpengar,
men jag är varken en miljardär eller en Brewer.
Hur ska vi hindra folk från att lägga bud?
Om jag har väskan på snedden slipper jag bry mig om remmen.
Perfekt. Ska bli kul att se dig göra en piruett. Folk lär bli tokiga.
Jag gick igenom precis alla känslor. Jag var uppspelt, stolt och jättenervös.
-Och hur mår du? -Jag mådde aldrig dåligt.
-Okej. Säg till om du gör det. -Jag mår bra nu. Släpp det, okej?
Men kolla!
Tro mig, mrs Papadakis. Du tror du vill ha babygrejerna,
men det vill du inte. Men det här…
Ursäkta.
…elverktyget kommer du att behöva.
-Häftigt! Det bjuder vi på. -Suveränt val.
Helt ofattbart vad mycket man måste bygga ihop.
Inget levereras färdigmonterat.
Jag vet! Du borde bjuda på den här. Den är tänkt för diabetiker,
men funkar även för en arbetande mamma i farten.
Den rymmer våtservetter,
en napp och ett mellanmål om du håller på att svälta ihjäl.
Lita på oss. Vi har koll. Vi är barnvakter.
Den är perfekt.
Ja.
Vi grejade det!
Är du Skorpion, Liz? Menar du det?
-Är det ett dåligt tecken? Är jag dålig? -Nä.
Vad sägs om att jag ställer horoskop på dig? På er allihop?
Jag rör på mig. Sharon kan vara vilse på parkeringen.
-Ja! Vi följer med. -Ja.
-Ni får inte gå! -Varför?
Jo, Liz, jag måste fråga dig en del saker om bostadsmarknaden.
Kommer räntan gå upp eller ner?
Och vad vore bäst för ekonomin?
-Vilka bra frågor. -Ja.
Grejen med räntan är att den fastställs av centralbanken
och att den snarare påverkas av ekonomin än tvärtom.
Tusan.
Jag kan göra klart om du behöver sitta ner.
Du kanske ska vila före modevisningen.
Claudia, varför behandlar du mig som en sjukling?
För femtioelfte gången: jag mår bra.
-Du verkar bara lite trött. -Självklart är jag det.
Jag har planerat visningen, designat väskor och skrivit tal.
Men jag pallar trycket, som ni.
Jessi, jag hämtar väskorna.
Även om jag ville förneka det visste jag att nåt var fel.
Plötsligt var jag ovanligt trött och jättevresig.
Bägge delar är symtom på lågt blodsocker. Igen.
Stacey, dags för dig nu. Jag inleder,
sen håller du ditt tal och sen blir det modevisning.
-Är du redo? -Ja. Jag är redo.
Det jag försöker säga är
att jag inte vet om jag tror på äktenskapet som institution.
Inget illa menat. Ert bröllop var vackert.
-Tack ska du ha. -Det är upp till var och en.
Älskling, vill du kolla in den tysta auktionen?
-Hemskt gärna. -Okej, då gör vi det.
-Vänta! -Mamma, Watson. Grattis!
Det är en babykorg. Fin, va?
-Den är jättetung. Kan du hålla den? -Jo…
Vad är det här? Vad är det som pågår?
Jag vet att ni försökt skaffa barn
och att mitt tidigare beteende skulle kunna tolkas som motvilja.
Men jag är helt på!
Jag älskar vår storfamilj och längtar tills den blir större.
-Tack ska du ha. -Sötnos, jag…
Vi måste gå backstage inför modevisningen.
Varning: Stacey är inte att leka med i kväll.
-Va? -Det är nog hennes diabetes.
Hon är väldigt slö och vresig. Jättevresig.
Flitig. Smart. Ansvarstagande.
Det är bara några ord som beskriver vår senaste ungdomsambassadör:
Anastasia Elizabeth McGill.
Även känd som Stacey.
Hon är ett exempel på hur man kan blomstra när man har diabetes.
Som ni alla vet är många med typ 1 barn…
Hej, Stace.
-Hej. Börja rada upp er. -Ska du inte hålla tal först?
Just det. Jo.
Stace, mår du bra? Claudia sa att du inte…
Allvarligt?
-Berättar du för alla? Schyst bästis. -Förlåt.
Välkomna upp på scen: Stacey McGill.
-Det var inte meningen att… -Lugnt.
Hej, allihop.
Tack för att ni bjudit hit mig i kväll.
När jag fick diagnosen diabetes typ 1 trodde jag att mitt liv var över.
Men…
Jag hade tänkt säga att diabetes gjort mig jättemogen med full koll på allt.
Men kolla på mig. Det var en stor lögn.
Jag är ledsen.
Jag kan inte göra det här.
Jag mår inte alls bra.
Är min läkare här?
Jag vet att jag gav mig själv rätt mängd insulin.
-Har du ätit din vanliga mat? -Nej.
-Jag visste det! -Vi har pratat om det här.
Mr och mrs McGill, vi måste lyssna på Stacey.
Jag är jättegenerad.
Det var du som rekommenderade mig och fick mig inbjuden hit,
och se på mig nu.
Mitt blodsocker har flippat ur.
Jag är en bluff.
Det finns ingen perfekt representant för diabetes.
Alla har bra och dåliga dagar oavsett hur bra koll de har.
Jag trodde att det var en uträkning
som gick att bemästra utan felsteg, och sen skulle jag klara mig.
Du kommer att klara dig.
När jag fick diagnosen kände jag mig så maktlös.
Jag vill aldrig känna så igen.
Det kanske du gör ibland. Det är en livslång sjukdom.
Men Stacey,
att inte skämmas för sin sjukdom innebär inte att man jämt måste älska den.
Ibland suger den. Eller hur?
Ja.
Skål.
För att vara snäll mot sig själv.
-Skål. -Skål.
Vilken kul kväll. Heja diabetes!
Inte "heja" som nåt positivt. Det är ju en sjukdom.
Folk har det svårt.
-Ja. -Ja. Okej.
Jag ska gå upp och se om Andrew ryms i babykorgen.
Men ni kanske kan prata lite.
-Vi fixar det. -Jag menar bara…
-Hej då. -Prata ut!
Förlåt för babypresenten. Jag trodde att du skulle bli glad.
Gumman, det blev jag.
Jag hade inga tankar på att du inte skulle stötta oss
om vi fick ett barn till.
Jag visste att du skulle det. Därför sa jag inget.
Vad menar du?
Att få barn kan alltid vara en utmaning, men särskilt i min ålder.
Det kan komma bakslag. Jag ville inte berätta för alla
förrän jag visste säkert att vi skulle försöka
eller kanske inte ens förrän vi visste att det var möjligt.
Menar du det? Blir det så svårt?
Jag vet inte. Det finns inga garantier.
Och när du var helt till dig
och berättade hur mycket du älskar vår familj
och hur du längtar tills den blir ännu större…
Jag kände en massa press, för tänk om jag inte kan ge dig det?
Jag vill inte att du hoppas för mycket. Eller jag.
Men, mamma.
Oavsett vad som händer har vi det här, och det räcker.
Du är fantastisk.
Jisses, jag är redan så känslosam.
Kan du tänka dig hur jag blir om jag måste ta hormoner eller nåt?
-Ska ni försöka? Är det officiellt? -Kristy.
-Mamma! -Det är en process, eller hur?
-Jadå. -Okej.
Jag är bara uppspelt. En baby! Jag menar, möjligtvis. Känn ingen press.
Tack ska du ha.
Jag älskar dig.
Att vara snäll mot sig själv är inte bara viktigt
för perfektionistiska åttondeklassare med diabetes. Det är viktigt för alla.
-Vilken tortyrkammare! -Du kanske bara ska sitta still.
Det gör inte ont när Stacey flätar.
-Var är Stacey? -Inte vet jag, men hon är 4:23 sen.
Hej!
-Ursäkta att jag kommer sent. -Det är lugnt.
Jag är skyldig er alla en ursäkt för att var en sån modeshowzilla.
När mitt blodsocker svajar blir jag lättirriterad,
vilket inte är nån ursäkt, men…
Vi vet, och vi bryr oss inte. Vi är glada att du mår bättre.
Claudia, förlåt. Du tänkte bara på mitt bästa.
Och Jessi, förlåt för att jag snäste av dig med.
Men det berodde inte bara på blodsockret.
Jag är avundsjuk på att din kropp klarar så mycket fantastiskt,
och min kräver jobb för att ens funka.
Det är lugnt.
Gruppkram?
Jag vill inte sabba ögonblicket, men får jag fråga varför du kom sent?
Jag blev distraherad av nåt som kom med posten.
-Vad fin du är! -Herregud!
-"Stacey McGill bland toppar och dalar." -Bra rubrik, va?
Jag vill inte vara det perfekta ansiktet utåt.
Jag lär mig fortfarande.
Jag tycker att du är suverän. Jag menar, väskorna sålde slut och…
Tack vare min övertygande säljstil.
Om ändå vi kunde ha gått modell. Jag behöver lite glamour.
Det kan vi fortfarande.
Jag pressade mig själv att vara bästa möjliga Stacey.
Bäst på matte, bäst på mode, bäst på att hantera min diabetes.
Men jag glömde det allra viktigaste.
Det som jag alltid varit bra på utan att ens försöka:
Att vara en god vän.
Undertexter: Anna Johansson