‏- סדרה מקורית של NETFLIX -
‏מה שלומך? אנחנו קצת ממהרים.
‏יהיה בסדר.
‏"היום נפתח משפטה המדובר של הנערה מדיורשולם
‏הנאשמת ברצח, סיוע לרצח ואף בהסתה לרצח..."
‏תחליף תחנה, בבקשה. ‏-בטח.
‏"...הנערה מדיורשולם, מה מחכה לה?
‏טיפול פסיכיאטרי, אולי. ‏היא בטוח לא בסדר בראש."
‏פשוט תכבה את זה. ‏-אוקיי.
‏מאיה. היי, ברוכה הבאה.
‏רגע, היא תהיה עם החגורה?
‏לא, אנחנו מחליפים לאזיקים. ‏-יופי.
‏אנחנו מתחילים עוד שתי דקות.
‏מאיה, יש קפה אם את רוצה.
‏מה את אומרת? היא מאופרת מדי?
‏קוראים לה מאיה, למה שלא תשאל אותה?
‏מאיה, תפזרי את הזנב סוס.
‏ותנגבי את השפתיים.
‏הנה.
‏פרצוף בלי איפור הוא כן יותר.
‏מי אמר? ‏-טוב, הסטטיסטיקה.
‏לפרצוף נקי אין מה להסתיר. ‏היא גם נראית צעירה יותר.
‏אני מעדיף שהלקוחה שלנו לא תיראה כמו נווד.
‏"תיק מספר ארבע ייפתח בקרוב."
‏מה עכשיו?
‏מאיה, בואי.
‏תמהרו.
‏הנה.
‏הג'קט.
‏את מוכנה? ‏-כן.
‏אוקיי, בואו ניכנס.
‏בוקר טוב.
‏תודה.
‏בית המשפט פותח את הדיון, נא לשבת.
‏מנקודה זו והלאה, ‏אסור בתכלית האיסור לצלם וידאו או תמונות.
‏בסדר.
‏ברוכים הבאים לשימוע המרכזי.
‏אני בירגיטה סוונסון, ואני השופטת היום.
‏לשמאלי נמצאת פקידת בית המשפט אנה האלגרן,
‏שתרשום הערות במהלך המשפט.
‏את התביעה תוביל התובעת לנה פרסון.
‏כן.
‏הנאשמת, מאריה נורברג, ‏מיוצגת ע"י עורך הדין פיטר סנדר.
‏כן.
‏עכשיו נשמע את דברי הפתיחה של התובעת.
‏תודה.
‏אני מבקשת אחריות פלילית בסעיפים הבאים:
‏הסתה לרצח, סיוע לרצח וניסיון לרצח,
‏ורצח, הריגה או הריגה שלא במתכוון.
‏העובדות יראו
‏שהנאשמת שיתפה פעולה ‏עם סבסטיאן פאגרמן המנוח
‏בתכנון ובביצוע הפשעים האלה.
‏סבסטיאן פאגרמן והנאשמת ‏תכננו את הירי הזה בכיתה.
‏הם גם תכננו ‏לפוצץ מטען נפץ בלוקר של הנאשמת.
‏הנאשמת מכחישה את אחריותה לכך.
‏היא טוענת ‏שפעולותיה היו מוצדקות בגלל נסיבות שונות,
‏אבל אל לנו להסתמך ‏על הגרסה של הנאשמת לאירועים המדוברים.
‏אחד הקורבנות ‏שרד פציעות מסכנות חיים שנגרמו מהירי.
‏הוא יעיד מול בית המשפט.
‏עדותו תהיה נראטיב ‏שמחוזק ע"י הראיות הפורנזיות.
‏הוא יאשר את העובדה שהנאשמת, ‏מאריה נורברג, ירתה כדי להרוג,
‏את העובדה שלמאריה נורברג ‏אכן הייתה כוונה פלילית,
‏ועל כן, ‏מאריה נורברג צריכה לשאת באחריות על מעשיה.
‏מאיה.
‏תודה שבאת. קלאס מעריך את זה מאוד.
‏מה קרה?
‏הוא ניפץ מראה בחדר המיון וחתך את עצמו.
‏איך הוא הגיע לחדר מיון?
‏ממה ששמעתי, הוא נפל ברחוב.
‏שלשום בלילה. הוא הגיע לכאן... באמבולנס.
‏הוא יצא עם חבר טוב שלו, הילד הזה, איך...
‏איך קוראים לו? הילד מסולנטונה?
‏דניס.
‏בדיוק.
‏איפה כולם?
‏השארתי שם תיק עם בגדים מהבית.
‏יש גם תיק כלי רחצה ‏עם דברים שאולי הוא יצטרך.
‏אבל איפה קלאס?
‏קלאס ולוקאס נמצאים על היאכטה בים התיכון.
‏אני חושבת שהם צוללים.
‏תשמרו זה על זה, בסדר? ‏-את הולכת?
‏כן, יש לי כמה דברים לטפל בהם,
‏ואני חייבת ‏לדאוג שהבית יהיה מוכן כששניהם יחזרו.
‏אבל...
‏את לא יכולה....
‏זה לא שהוא צריך אותי עכשיו. או אותך.
‏סבסטיאן.
‏מה קרה?
‏כשהגעתי...
‏הם כבר התקשרו לאבא שלי...
‏וחיכיתי, אבל הוא...
‏הוא לא הגיע.
‏חשבתי שהוא יבטל את הנסיעה,
‏אבל הוא נסע.
‏רצית למות?
‏עכשיו לא, כשאת כאן.
‏מאיה נורברג מודה במעורבותה בחלק מהדברים, ‏אבל כופרת באשמתה.
‏פעולותיה של מאיה ‏לא תואמות להגדרה של מעורבות פלילית.
‏היא לא הייתה מודעת, ולא עוררו את מודעותה, ‏לתכניותיו של סבסטיאן פאגרמן,
‏והיא גם אינה אשמה ‏בהסתה לרצח או ברשלנות פלילית.
‏לא הייתה לה כל סוג של כוונה, ‏והיא גם לא לקתה באדישות לחיי אדם.
‏מאיה מודה שהיא ירתה בנשק, ‏כפי שמצוין בדיווח העובדתי,
‏במקום המדובר, ‏אבל זה היה מעשה של הגנה עצמית.
‏על כן אני מבקש זיכוי ‏גם בסעיפים האלה. תודה.
‏השימוע הסתיים להיום, אנחנו נמשיך מחר.
‏תודה. ‏-תודה.
‏התנהגת שם יפה מאוד, מאיה.
‏כן? רק ישבתי. ‏-בדיוק, ועשית את זה טוב מאוד.
‏בסופו של דבר את תעלי לדוכן.
‏הם לא כאן כדי להקשיב לי, ‏הם כאן כדי לראות אותי מורשעת.
‏לא, זה פשוט לא נכון.
‏הם שונאים כל דבר בקשר אליי.
‏מאיה נורברג הייתה שרלילה מפונקת מדיורשולם, ‏רוצחת מטורפת שאיבדה קשר למציאות.
‏אני יודע שאת תחת הרבה לחץ, מאיה, ‏אבל אסור לך לחשוב ככה.
‏זה לא מה שכתוב בעיתונים?
‏לא.
‏אז...
‏את צריכה לנוח קצת עכשיו.
‏מחר יהיה יום ארוך.
‏התובעת תציג את הראיות הפורנזיות.
‏זה בדרך כלל די משעמם. ככה זה איתה.
‏איך אני אמורה לסבול ‏את הקול המונוטוני השוחק שלה?
‏היא כל כך מלאה בעצמה, ‏כאילו היא יודעת עליי הכל.
‏הכי חשוב שתמצאי את זה הוגן. ‏-למה אתה מתכוון?
‏שהנראטיב יהיה תואם לחוויה שלך משם.
‏זה משנה? היא כבר החליטה.
‏כן, מאיה, זה משנה מאוד.
‏תודה.
‏בבקשה. ‏-תודה.
‏אבא?
‏דיברתי עם כריסטר.
‏אתה תהיה ‏בחופשת מחלה למשך שבועיים, ונמשיך משם.
‏אתה רעב?
‏מאליס מילאה את המקרר.
‏או שאתה רוצה להזמין משהו?
‏מה אתה רוצה לעשות? ‏-כלום.
‏אני רוצה שקט ושלווה.
‏מוחלטת.
‏מצטער. לא ידעתי...
‏אה... איך אתה מרגיש?
‏אני ממש מעריך את זה שבאתם, ‏אבל אני נורא עייף.
‏טוב...
‏תודה. ‏-נתראה מאוחר יותר.
‏טוב, אני מניחה שאנחנו צריכים ללכת.
‏רק רצינו לבוא להגיד שלום, לראות מה שלומו.
‏תודה.
‏מה באמת קרה?
‏הוא באמת ניסה להתאבד?
‏הוא קיבל איזה חרא מדניס, ‏ונדפק לגמרי. הוא לא היה עצמו.
‏הוא יפסיק עכשיו? או לפחות יוריד הילוך?
‏אנחנו חייבים להרחיק אותו מסב, אוקיי?
‏מתוק, חכה לי בחוץ, בסדר?
‏תודה.
‏הוא יודע שבגדת בו?
‏לא.
‏אני מצטערת על כל מה שאמרתי. ‏לא ידעתי שזה כל כך חמור.
‏אני זאת שצריכה להצטער.
‏בואי נשים את זה מאחורינו. ‏אסור לנו לריב יותר אף פעם.
‏את כמו הגיבורה שלי, מאיה.
‏לא. לא הייתי שם בשבילו ‏כשהוא היה צריך אותי.
‏את כאן עכשיו, זה מה שחשוב.
‏את חייבת להבטיח ‏להתקשר אליי אם קורה משהו, בסדר?
‏אוי, מתוקה, אני כל כך אוהבת אותך.
‏גם אני אוהבת אותך.
‏תשמרי על עצמך, אוקיי?
‏"911, מה מקרה החירום? ‏-הם יורים, תגיעו לכאן!
‏מאיפה את מתקשרת? ‏-תיכון דיורשולם. בואו מהר!
‏המשטרה בדרך. הם עדיין יורים?
‏אנשים רצים לכל הכיוונים, זה כאוס טוטאלי.
‏היי!
‏כמה יורים יש? ‏-מה? אני לא יודעת.
‏התחלתם בפינוי?
‏תשלחו אמבולנס, תשלחו הכל, עכשיו!
‏הם יורים בתוך הכיתה, ו...
‏אף אחד לא יוצא. אף אחד לא יוצא...
‏יש כמה ניידות בדרך, את שומעת את הסירנות?
‏אני חושבת שזה רע. ממש, ממש רע."
‏אמנדה סטין...
‏נורתה...
‏כשפניה קדימה.
‏הכדור הראשון ניקב את הריאה הימנית שלה,
‏הכדור השני קרע את הלב,
‏את הריאה השמאלית ואת אבי העורקים,
‏מה שגרם לדימום רציני.
‏מותה של אמנדה סטין לא היה מיידי.
‏היא מתה 30 שניות ‏אחרי הירייה האחרונה והקטלנית.
‏הנשק ירה ממרחק של כשלושה וחצי מטרים.
‏לפי הבדיקה הפורנזית, כפי שמופיע בעמוד 377,
‏טביעות האצבעות של הנאשמת ‏נמצאו על כלי נשק מספר שתיים.
‏הבדיקה הפורנזית מראה גם ששאריות אבק שריפה
‏נמצאו על ידיה וזרועותיה של הנאשמת ‏כשהיא נבדקה בבית החולים.
‏שתי היריות הראשונות ‏הן אלה שגרמו למותה של אמנדה סטין.
‏חוקרי מז"פ ‏קבעו ששלוש היריות האחרונות הן אלה
‏שגרמו למותו של סבסטיאן פאגרמן.
‏הוא מת באמבולנס בדרך לבית החולים.
‏חמישה כדורים, שני הרוגים.
‏אי אפשר לירות חמישה כדורים בטעות.
‏למאריה נורברג הייתה כוונה להרוג.
‏מגניב.
‏כמה? ‏-6,000.
‏סגור.
‏אחי!
‏מה אתה עושה?! ‏-הא?
‏הוא כמעט מת, זה לא מספיק? ‏בלעדיי, הוא כבר היה בחוץ.
‏איך אתה ממשיך למכור לו ‏כשאתה יודע שהוא לא מסתדר עם זה?
‏דבר ראשון, הוא ביקש ממני לבוא לכאן.
‏דבר שני, אם לא אני, מישהו אחר יבוא במקומי.
‏הבנת?
‏כבר עדיף ‏שאמשיך להביא את המוצר שלי, שהוא בטוח.
‏בטוח? הוא הגיע לבית חולים! ‏-המוצר שלי גרם לו לחתוך את עצמו?
‏בדיוק.
‏ואיפה את היית?
‏את יכולה להאשים כמה שאת רוצה, ‏אבל איפה את היית כשהוא עמד למות?! הא?
‏איפה הייתה החברה שלו?
‏6,000.
‏בסדר.
‏נהיה בקשר.
‏באיזה בית חולים הוא?
‏אפשר לבקר אותו?
‏הוא כבר חזר הביתה, אבל הוא רוצה שיניחו לו.
‏אומרים שבזמן כזה אסור להשאיר אותם לבד.
‏כשזה מה שהם מבקשים.
‏אולי נבוא עם מתנה? ‏כל התלמידים בכיתה יוכלו להשתתף.
‏פשוט תתנהגו כרגיל.
‏היי.
‏מה שלומך?
‏הכל בסדר.
‏התכוונתי להתקשר, אבל...
‏זה בסדר, מאיה. שמעתי על החבר שלך.
‏הוא עדיין החבר שלך, נכון?
‏את כאן? ‏-מסתבר.
‏הוא יהיה בסדר לבד?
‏מה אני אמורה לעשות? ‏אני לא יכולה לשמור עליו כל שנייה.
‏לאבה ואני ‏חשבנו לנסוע לבית שלו בכפר בסוף השבוע.
‏אמרתי שנהיה שם רק אנחנו. ‏זאת אומרת, רק אני ולאבה.
‏זה בסדר.
‏בסדר.
‏אה... קיבלתי החלטה. ‏אני בכל זאת אוציא רישיון ציד.
‏- אני אתקשר אליך בהפסקה הראשונה שלי -
‏עדיף לצוד מעט לטובת הרוב.
‏את העבודות צריך להגיש ביום שני, בשעה תשע.
‏תשע בדיוק!
‏בלי תירוצים ‏של אינטרנט גרוע או תקלות במחשב.
‏"אופס, נשפכה לי סודה על המקלדת."
‏בתיבת הדואר הנכנס שלי, עד השעה תשע.
‏משוחררים.
‏מאיה, את יכולה להישאר לשנייה?
‏- בבקשה תענה! ‏התקשרתי כמה פעמים, אני מתחילה לדאוג. -
‏מה קורה?
‏אתה בטוח יודע, לא? ‏-כן, אני יודע מה קרה לסבסטיאן,
‏אבל אני שואל לגבייך.
‏אני מבין את הצורך להיות שם בשבילו,
‏אבל כשאת לא מגיעה לבית הספר, ‏את צריכה להשלים את הפערים.
‏טוב, אני כאן עכשיו, לא?
‏באמת?
‏זה לא נראה ככה.
‏הכל מוכרע בשנה האחרונה, זה הזמן החשוב.
‏אין סיבה שתתפשרי על פחות מממוצע 95.
‏מאיה...
‏אני אומר את זה כי אכפת לי ממך.
‏העתיד שלך מונח כאן על הכף.
‏אבל זה לא עניין של חיים או מוות, נכון?
‏עוד לא סיימתי.
‏מאיה.
‏"היי, זה סבסטיאן פאגרמן. ‏אני לא יכול לע..."
‏מאיה, לאן את הולכת?
‏"היי, זה סבסטיאן פאגרמן.
‏אני לא יכול לענות עכשיו, ‏אבל תשאירו הודעה ואני אחזור אליכם."
‏מה את עושה?! ‏-מה אתה עושה?!
‏אני נרגע בבריכה!
‏נרגע?! ‏-את רצינית?
‏בחיי, סבסטיאן! ניסיתי להתקשר אליך.
‏הטלפון שלי לא עליי, מן הסתם.
‏חשבתי שאתה מת.
‏תירגעי.
‏אבא שלך בבית?
‏מסתבר.
‏הייתי באיים האזוריים עם הבן שלי, דגנו שם.
‏תקשיבו לזה, ‏דגתי דג במשקל 121 ק"ג, 267 ליברות.
‏דגנו דגי טונה-נמר כאלה.
‏לקח לנו חצי שעה להעלות אותה לספינה.
‏ארבעה אנשים כדי למשוך אותה. ‏ארבעה אנשים כדי... 121 ק"ג.
‏אמרתי לך, הוא תמיד מנצח את כולם.
‏מה שלום הבן שלך?
‏לוקאס נהדר, הוא בשנה האחרונה בהרווארד...
‏מה עם סבסטיאן? ‏-סבסטיאן עדיין גר כאן.
‏אני לא מצליח להיפטר ממנו, ‏לא משנה כמה אני מנסה.
‏אפילו עשיתי בדיקת אבהות. ‏-הוא הבן שלך.
‏הוא הבן הביולוגי שלי, ‏אבל הוא 100 אחוז גברת יונקופינג!
‏התירוץ העלוב שלו לאימא, ‏שנראית יציבה וחכמה בהשוואה אליו.
‏זה היה אחד טוב.
‏לחיים! ‏-הוא חרמן בדיוק כמוה.
‏הוא אפילו גרוע יותר מאימא שלו. הוא...
‏איך אתה יכול להגיד את זה על הבן שלך?!
‏מאיה, נחמד שבאת.
‏אנחנו צריכים כאן קצת יופי. ‏-איך אתה מדבר?!
‏על מי? ‏-סבסטיאן! נשמע לך מוכר?
‏זה היצור הגמור הזה שמסתובב כאן.
‏למען השם! ‏הוא צריך אותך, ואתה לא שם עליו זין!
‏תירגעי, חמודה... ‏-אל תיגע בי!
‏מאיה, תירגעי.
‏יצאת לטיול מזדיין עם לוקאס ‏בזמן שהוא היה בבית חולים!
‏אפילו לא ביקרת אותו! מה הבעיה... ‏-אוקיי.
‏תגידי לי את, מה את רוצה ‏שאעשה בשביל סבסטיאן, שעדיין לא עשיתי?
‏הא?
‏בבקשה, כולי אוזן.
‏שום דבר. אתה לא צריך לעשות שום דבר.
‏לגבי האישום שנוגע בהסתה לרצח,
‏אני רוצה להפנות את בית המשפט ‏לעמודים 621-623.
‏כאן נמצאות ההודעות שהנאשמת שלחה
‏בלילה שקדם לרצח של קלאס פאגרמן.
‏"אנחנו נסתדר בלעדיו."
‏"אתה לא צריך אותו. אבא שלך מתועב."
‏"אבא שלך לא שפוי. מגיע לו למות."
‏"אני רוצה שהוא ימות."
‏מאריה נורברג הגיעה לבית משפחת פאגרמן ‏בשעה 8:28 בבוקר.
‏היא יוצאת מהבית ‏עם סבסטיאן פאגרמן ב-8:39 בבוקר.
‏את מה שהיא עשתה ‏במשך 11 דקות בתוך הבית לפני שהם יוצאים,
‏הנאשמת לא הייתה יכולה להסביר.
‏רק רגע, מאיה הצהירה במפורש ‏שהיא חיכתה לסבסטיאן במסדרון.
‏התובעת מתכוונת ‏לספק ראיות פורנזיות שיסתרו זאת?
‏בדוח הפורנזי, בעמוד 712,
‏כתוב שקלאס פאגרמן ‏נפטר בין השעה חמש לשעה שבע באותו בוקר.
‏היא טענה שסבסטיאן פאגרמן
‏לא סיפר לה על הרצח, ‏ושהיא לא ראתה את גופתו של קלאס פאגרמן.
‏הם התכתבו כל הלילה ‏על זה שקלאס פאגרמן צריך למות,
‏וכשהם סוף סוף נפגשו, ‏סבסטיאן אפילו לא הזכיר זאת.
‏בואו נתרכז בראיות הפורנזיות, בבקשה.
‏מהיום שבו נעצרה, ‏מאריה נורברג הביעה את שנאתה
‏לקלאס פאגרמן.
‏"הוא התנהג בשפלות כלפי סבסטיאן, ‏בשפלות כלפיי.
‏אדם מרושע, פשוט ככה. אני שונאת אותו."
‏"את שונאת את קלאס פאגרמן?"
‏"כן."
‏מאריה נורברג גרמה לסבסטיאן פאגרמן ‏לרצוח את אביו, קלאס פאגרמן.
‏תיק מספר אחת שקל 9.38 ק"ג.
‏תיק מספר שתיים, ‏שנמצא בלוקר של הנאשמת, שקל 7.28 ק"ג.
‏יש כאן ציטוט מהחקירה של הנאשמת, ‏מעשרה ביוני, בעמוד 1121.
‏"אני סחבתי את התיק כי סבסטיאן ביקש ממני.
‏כן, שמתי לב שהוא כבד, ‏אבל לא שאלתי על התכולה שלו."
‏ואז אני שואלת, "מה חשבת שיש בתוך התיק?"
‏הנאשמת עונה: "בגדים, אולי".
‏"האם חשדת שהתכולה של התיק רכה?
‏האם זה הרגיש כמו בגדים?"
‏"לא חשבתי על זה."
‏"לא חשבת על זה?"
‏"לא."
‏בית המשפט ‏ינעל עכשיו את הישיבה עד 12:30 בצהריים.
‏אחרי ההפסקה, מאיה נורברג תעלה לדוכן.
‏עכשיו מגיעה ההזדמנות שלנו. ‏יש לך הזדמנות לספר את הסיפור מהצד שלך.
‏כולם יקשיבו לך.
‏פשוט תעני בצורה כמה שיותר ישירה ופשוטה.
‏התאמנו על זה,
‏אבל את חייבת להיות מוכנה לכך ‏שגם התובעת תשאל שאלות.
‏זה עלול להיות קשה.
‏תדברי אליי כל הזמן. תסתכלי עליי.
‏אני החבר הכי טוב שלך כאן, ‏ואני החבר היחיד שלך כאן.
‏תסתכלי עליי כל הזמן. ‏תסתכלי עליי, ואני אעזור לך.
‏אוקיי? יופי.
‏מאיה, בת כמה את?
‏18.
‏ואיפה את גרה? ‏-רחוב לינדסוואגן 73 בדיורשולם.
‏עם מי את גרה? ‏-אימא, אבא ואחותי. היא בת שבע.
‏היית תלמידה טובה?
‏די טובה.
‏היית טובה מאוד.
‏תוכלי לספר לנו יותר על סבסטיאן פאגרמן?
‏תספרי לנו איך התקדמה ‏הבריאות שלו אחרי ניסיון ההתאבדות שלו.
‏בהתחלה חשבתי שמצבו משתפר.
‏הוא... לא רצה לצאת, ‏והוא לא רצה לראות אף אחד.
‏והוא לא חגג באותה תדירות כמו פעם, ‏ולא באותה צורה כמו פעם.
‏רק מתישהו באביב הבנתי ששום דבר לא השתנה.
‏שהמצב רק החמיר.
‏הוא כבר לא היה צריך לבקש שיעזבו אותו.
‏אף אחד לא רצה להיות איתנו.
‏למה?
‏זאת אומרת... ‏אף אחד לא רצה להתמודד עם סבסטיאן.
‏הוא היה לגמרי לא יציב.
‏הוא היה יכול לצעוק עליי שאשתוק ‏אפילו שלא אמרתי כלום.
‏הוא התנהג באותה צורה ‏ליד אביו קלאס פאגרמן?
‏קלאס ראה את זה?
‏קלאס אף פעם לא היה בבית.
‏הוא היה מגיע לפעמים,
‏לשעה או משהו כזה, ‏כדי להחליף בגדים ולקחת מזוודה אחרת.
‏ואת חושבת שסבסטיאן ‏היה מאוכזב מאבא שלו בגלל זה?
‏כן. מאוד.
‏מאוד?
‏איך היית מתארת את מערכת היחסים שלהם?
‏עלובה.
‏קלאס היה אדיש כלפי סבסטיאן, במקרה הטוב.
‏ולא במקרה הטוב?
‏הוא היה מסוגל להגיד ולעשות דברים מתועבים,
‏ואז להעמיד פנים שזה היה שום דבר, ‏כאילו כלום לא קרה.
‏הוא התנצל אי פעם?
‏אף פעם.
‏קלאס היה קר.
‏אני לא חושבת ‏שהוא היה מסוגל להרגיש אשמה או חרטה.
‏פחדת ממנו?
‏כן, מאוד.
‏אבל בעיקר ‏מכיוון שהייתה לו שליטה על סבסטיאן.
‏וסבסטיאן? פחדת ממנו?
‏לא.
‏לא פחדת מסבסטיאן.
‏אני לא... פחדתי שהוא יעשה לי משהו.
‏פחדתי ממה שהוא עלול לעשות לעצמו.
‏אה-הא.
‏אם ככה, אני רוצה ש...
‏תתארי לנו מה קרה ביום ההולדת האחרון שלך.
‏תוכלי לעשות את זה, מאיה?
‏וואו. אלוהים,
‏זה יפהפה! ‏-וואו!
‏זה גדול מדי? ‏-לא, זה מושלם.
‏תודה רבה.
‏בהתחלה קניתי אחר, ‏אבל הייתי צריכה להחזיר אותו,
‏כי מסתבר שלאמנדה יש בדיוק כזה.
‏בטקס האישוש שלכן ‏היה חשוב שתלבשו שמלות תואמות.
‏אימא, היינו רק ילדות. ‏-לפני שלוש שנים?
‏מאיה היקרה שלי.
‏הזמן פשוט עף, ופתאום את בת 18.
‏עכשיו את יכולה לעשות מה שאת רוצה.
‏את יכולה, למשל, להתחיל לעסוק בציד.
‏אבל לא של בנים, כי את זה כבר עשית.
‏לא, אני חושב על ציד של חיות אחרות, ‏צבאים ואיילים ודברים כאלה.
‏אז הנה הקרן לרישיון הציד שלך,
‏וזה אמור להספיק גם לרובה ציד יפה.
‏תודה. ‏-מזל טוב ובהצלחה.
‏גם אני חייבת להגיד משהו.
‏למרות שלא ראיתי אותך כבר הרבה זמן,
‏אני תמיד אראה את עצמי כאימא נוספת שלך,
‏אז...
‏מאיה,
‏היום הוא יום גדול.
‏זה היום בו את הופכת למבוגרת.
‏להיות בת 18 לא רק אומר ‏שאת יכולה להזמין את כוס היין הראשונה שלך.
‏לחיי זה! לחיים.
‏זה גם אומר שאת יכולה לעמוד על שתי רגליים
‏ולקחת את הצעדים הראשונים שלך כאישה בוגרת.
‏אנחנו כל כך גאים באדם הנהדר שהפכת להיות.
‏לחייך. ‏-לחיים.
‏לחיים. ‏-לחיים.
‏לחיים.
‏מה זה החרא הזה?!
‏בחיי...
‏היי.
‏כן, מה אפשר להביא לך? ‏-אנחנו צריכים משהו לשתות, בבקשה.
‏ועדיף לא משהו שמישהו השתין בתוכו.
‏יש לזה טעם של חרא, זה נורא. ‏-סבסטיאן, בבקשה.
‏אולי עוד בקבוק שמפניה? בואו נזמין.
‏לאן אתה הולך? ‏-לבר. כנראה שאשרת את עצמי.
‏כמה זמן זה כבר ככה?
‏למה לא אמרת כלום, מאיה?
‏מה?
‏טוב, הוא... ‏-הוא מסטול. ברור שהוא על סמים.
‏מאיה, מה שלומו?
‏הוא... הוא שתה קצת, ‏אבל הוא גם לוקח תרופות.
‏כן. אני רוצה שתבואי איתנו הביתה הלילה.
‏אין סיכוי. ‏-מאיה.
‏אני בת 18 עכשיו, אוקיי?
‏אני רוצה ליהנות. אל תהרסו לי את זה.
‏לא, לא, יקירה, אנחנו רק רוצים ל...
‏אנחנו פשוט מודאגים לגבייך.
‏תודה, אבל קצת מאוחר מדי בשביל זה.
‏אנחנו לא רוצים ‏שתלכי עם סבסטיאן כשהוא במצב כזה.
‏אתם כבר לא יכולים להחליט בשבילי. ‏מהיום, אני מבוגרת.
‏"היא בחורה כארז,
‏היא בחורה כארז,
‏ואיש זאת לא יכחיש, ‏ואיש זאת לא יכחיש.
‏ואיש זאת לא...
‏יכחיש!"
‏כיפאק היי!
‏למה הבכת אותי מול ההורים שלי?!
‏למה בכלל היית שם? ‏-לא הייתי מחמיץ את יום ההולדת של חברה שלי.
‏תפסיקי ליילל, ואני אביא לך מתנה.
‏אתה דפוק לגמרי! ‏-מה הבעיה שלך?!
‏תתאפס על עצמך, ‏ותפסיק להתנהג כמו לוזר מזדיין!
‏תשתקי!
‏אולי אבא שלך צודק.
‏אולי אתה לגמרי חסר תועלת, ‏ופשוט לא הבנתי את זה עדיין.
‏היי, מאיה.
‏טוב, מאיה, אני חייב להודות...
‏כשהתפרצת עליי באותו לילה, ‏זה היה אמיץ מאוד.
‏ועוד מול האורחים שלי. כל הכבוד.
‏אני יכול להבין למה את מתוסכלת, כמובן.
‏ציינת שלא הגעתי לבקר את סבסטיאן
‏בבית החולים אחרי ניסיון ההתאבדות שלו.
‏כנראה שהייתי מסיים בעצמי את העבודה.
‏הייתי חונק אותו עם כרית.
‏את חייבת להבין איך זה.
‏אלוהים, היו לו כל כך הרבה הזדמנויות.
‏האמת שחשבתי שהוא יתעשת כשנכנסת לחיים שלו,
‏אבל זה לא קרה.
‏לא...
‏אני לא יכול לעשות שום דבר בשבילו,
‏וגם את לא, מאיה. גם את לא יכולה.
‏אני עוזב עכשיו.
‏אם עדיין נותרה בך יכולת לשמור על עצמך, ‏אני מציע לך לעשות אותו דבר.
‏המונית מחכה בחוץ. אני אוריד אותך בבית שלך.
‏נסיעה טובה.
‏סבסטיאן אנס אותך והתעלל בך.
‏הלוואי שהוא היה מכה אותי חזק יותר.
‏- שופטת -
‏למה?
‏ככה אולי היו רואים את זה.
‏אם... היה לי פנס בעין או שפה נפוחה,
‏אף אחד לא היה מאשים אותי,
‏והייתי יכולה לעזוב אותו.
‏אלוהים... ‏-תודה. אין שאלות נוספות.
‏לתביעה יש שאלות?
‏הסיפור שאת מספרת לנו הוא נוראי, מאריה.
‏סבסטיאן אנס אותך?
‏כן.
‏אמרת לסבסטיאן שאת לא רוצה? אמרת לו להפסיק?
‏לא.
‏אמרת לנו שלא פחדת ממנו.
‏אבל התחלתי לפחד ממנו, לקראת הסוף.
‏את חושבת שסבסטיאן האמין שזאת תקיפה מינית?
‏אה...
‏אני לא יודעת.
‏מה קרה אחר כך?
‏אחרי זמן קצר, הלכתי הביתה.
‏אני מתכוונת, האם דיווחת על זה למשטרה?
‏לא.
‏אמרת למישהו שנאנסת?
‏להורים שלך?
‏לחברים?
‏לא... ‏-למורה שלך, או...?
‏לא. ‏-לא אמרת שום דבר,
‏אפילו שאנשים ‏היו מודאגים לגבייך ולגבי סבסטיאן?
‏זה לא היה כל כך פשוט. ‏מה הם היו אמורים לעשות?
‏את יכולה...
‏להסביר פעם נוספת למה חזרת לסבסטיאן
‏אחרי שהוא...
‏תקף אותך?
‏הייתי אמורה פשוט לעזוב אותו?
‏זה היה הגיוני יותר, ‏אם מה שאת מספרת לנו נכון.
‏את קוראת לי שקרנית?
‏אני לא קוראת לך שום דבר. ‏אני רק שואלת למה, מאריה.
‏אם סבסטיאן היה כל כך אכזרי ואלים,
‏למה נשארת איתו?
‏כי אף אחד אחר לא נשאר.
‏בואי נדבר על מה שקרה בכיתה.
‏בהתחלה ירית שתי יריות.
‏אני לא יודעת, הכל קרה כל כך מהר.
‏אחת,
‏שתיים.
‏ואז ירית עוד שלוש יריות על סבסטיאן.
‏שלוש,
‏ארבע,
‏חמש.
‏חמש יריות. את יכולה להסביר למה עשית את זה?
‏אני לא יכולה. אני בעצמי לא מבינה.
‏מעולם לא התכוונתי לירות באמנדה.
‏ירית חמש יריות על החבר שלך,
‏אחרי שהתרחקת מכל העולם ‏על מנת לעזור לו, במקום לעזוב אותו...
‏חשבתי שאני יכולה להציל אותו. ‏כולם סמכו עליי, מה הייתי אמורה לעשות?
‏סליחה.
‏אני יודעת שהייתי צריכה לבקש עזרה,
‏אבל לא יכולתי לדעת מה עומד לקרות.
‏יש מישהו שממש ראה את מה שקרה.
‏אדם שהיה איתך בכיתה.
‏אדם שראה איך את מכוונת את הנשק על אמנדה, ‏ויורה בה בכוונה.
‏זה לא נכון.
‏אני לא רוצה שאמנדה תמות, אני לא...
‏את לא רוצה שאמנדה תמות?
‏לא. ‏-אבל זה לא אותו דבר.
‏תודה, אין לי שאלות נוספות.
‏כפי שצוין קודם, ‏המאשים יוכל להעיד רק בשבוע הבא.