‏- סדרה מקורית של NETFLIX -
‏זה לא בסדר שזה לקח כל כך הרבה זמן.
‏בית הספר לא נתן לנו גישה במהלך הסמסטר.
‏מה שאומר שמרשתי ‏צריכה להיות במעצר שבעה חודשים?
‏החקירה הקודמת למשפט תסתיים בקרוב.
‏תנסי להיזכר איפה הייתה אמנדה ‏כשאת וסבסטיאן נכנסתם לכיתה.
‏השחזור מתרחש עכשיו, ‏בין חג המולד לערב השנה החדשה.
‏את יכולה לבוא איתנו אם את רוצה.
‏אני רוצה לשוחח על זה ‏בפרטיות עם מרשתי, תודה.
‏מה זה אומר?
‏אנחנו נעבור על כל מהלך האירועים במקום.
‏בבית הספר?
‏את לא חייבת להיות שם. ‏העצה שלי היא לא לעשות את זה.
‏יש אנשים שאומרים ‏שהם מצליחים להיזכר טוב יותר כשהם במקום.
‏אני זוכרת בבירור שהלכתי במסדרון.
‏אני לא זוכרת שום דבר אחר כך.
‏לא, אני לא רוצה.
‏תסתכלי על השרטוט. תסמני "איקס" ‏במקום בו את חושבת שאמנדה עמדה.
‏לא ידעתי שהם יזכירו את השחזור,
‏אבל טוב שאמרת לא.
‏אמרת לי שאני לא צריכה...
‏הם כבר הפעילו עלייך ‏מספיק לחצים פסיכולוגיים.
‏חוץ מזה, בקרוב נגמור עם זה.
‏מה העונש המקסימלי?
‏התביעה תבקש 14 שנים.
‏אם אשתתף בשחזור, אולי זה יעזור לי להיזכר.
‏ג'נט כל הזמן ‏שואלת אותי מה קרה, והמוח שלי ריק.
‏אני מנסה להיזכר, אבל אני לא יכולה.
‏הכל קרה כל כך מהר, לא הבנתי מה קורה.
‏מאיה, את לא צריכה לעבור את השחזור.
‏לא בשלב כל כך מאוחר בחקירה הקודמת למשפט. ‏את לא יודעת מה הם יגידו.
‏את לא יודעת איך תגיבי, ‏או איך זה ישפיע עלייך.
‏יש אפילו סיכון שזה יחמיר את ה... מצב שלך.
‏ואנחנו לא מתכוונים לעזור לתביעה, ‏אפשר להסכים על זה?
‏יופי.
‏לפני שאני הולך, ‏אני רוצה לאחל לך חג מולד שמח.
‏חג מולד שמח. ‏-תודה.
‏ביי.
‏אמנדה.
‏מיקאלה, מה שלומך?
‏וסמיר.
‏כל הכבוד.
‏מורגן.
‏איפה סבסטיאן? מישהו יודע?
‏הוא חולה בבית, נכון?
‏סבסטיאן לא חולה? ‏-כן, נכון.
‏בסדר.
‏אוקיי... הנה לך, איש צעיר.
‏ואחרונה חביבה, מאיה.
‏טוב, עבודה יפה.
‏תדאגו לא להיות רגועים מדי. ‏נתראה בעוד שבוע.
‏הציון שלך לא יהיה גבוה יותר אם תבהי בזה.
‏היי.
‏כמה קיבלת? ‏-קודם אתה.
‏אני שאלתי אותך. ‏-תענה ראשון.
‏היא טעתה בתשובה אחת. כמה קיבלת?
‏כן, פספסתי חצי נקודה.
‏רגע, ירדה לך חצי נקודה?
‏אז? ‏-אין מצב!
‏איפה זה יסתיים? העתיד שלך גמור.
‏אז דיברת עם כריסטר?
‏תשאלי אם את יכולה לקחת את ‏המבחן של סבסטיאן. את הולכת אליו עכשיו, לא?
‏נכון.
‏זה המבחן הראשון שהוא ניגש אליו כל הסמסטר, ‏ממש חשוב שהוא יקבל אותו.
‏אולי הוא עבר, מי יודע... ‏ואם הוא עבר, זה ממש...
‏ממש חשוב שהוא יקבל אותו, אני יודעת. ‏-כן. אוקיי? יופי.
‏נשיקות, להתראות. ‏-ביי.
‏כריסטר,
‏לגבי המבחן של סבסטיאן, ‏אני אביא לו אותו. אני הולכת לבית שלו.
‏עדיף שאני אתן לו אותו.
‏טוב, אני הולכת לשם עכשיו.
‏מה שלומך?
‏הכל בסדר?
‏הכל בסדר, בטח. למה אתה שואל?
‏מאיה,
‏את טובה בלקיחת אחריות,
‏אבל יש דברים ‏שאת לא צריכה להיות אחראית עליהם.
‏אני קצת ממהרת.
‏תודה.
‏בוא איתי.
‏קיבלתי את המבחן שלך מכריסטר.
‏אז את מצטרפת?
‏לאן?
‏לדרום אפריקה.
‏לא מאוחר מדי בשביל זה? ‏-ממש לא.
‏המטוס יוצא עוד...
‏כמה שעות. ‏-אני לא יכולה. ‏ללינה יש יום הולדת, ‏אנחנו חוגגים אצל סבא שלי.
‏זין! ‏-מה קרה?
‏אני צריך קרח, זה צריך להיות גרוס...
‏מה אם אתה...? ‏-אחרת יהיה לזה טעם של חרא.
‏וההורים שלך נוסעים ללונדון? ‏-מה?
‏זה לא מה שאמרת? לחופשת הסתיו?
‏לא, רק לסוף השבוע. ‏אנחנו נוסעים לסבא שלי ביום שני. ‏את יכולה לבוא איתי לדרום אפריקה, ‏ונישאר עד יום שני,
‏ואז אני אחזור איתך. סבא שלך אוהב אותי.
‏אני בטוחה שאבא שלך ישמח.
‏חוץ מזה, אח שלך...
‏מה אתה עושה? שים את המכסה.
‏אני רק אומרת...
‏סבסטיאן, אני רק...
‏מאיה.
‏על מה דוריס יושבת כאן? ‏-מי?
‏ההיא בחצר. ‏-לא קוראים לה דוריס.
‏אני יודעת, אבל אני חייבת לקרוא לה איכשהו.
‏אני לא יכולה לדבר על אסירות אחרות.
‏ואם אני אנחש? ‏את חייבת להגיד לי אם אני צודקת.
‏היא זקנה מדי בשביל שתהיה לה ‏פסיכוזה אחרי לידה ושתרצח את התינוק שלה.
‏על מה את מדברת?
‏היא בטח עבדה ‏בבית זונות עם בחורות ממזרח אירופה,
‏קיבלה אורחים מגעילים...
‏היי, זה מספיק. איך קראת לה? דוריס?
‏היה מוצא חן בעינייך ‏אם הייתי מדברת איתה ככה עלייך?
‏היא לא הייתה צריכה לנחש.
‏כולם כבר יודעים.
‏אלה מתנות חג מולד? ‏-מאימא שלך.
‏זה ממני.
‏עדיין לא ערב חג המולד.
‏זאת המשמרת האחרונה שלי לפני חג המולד.
‏מתי את חוזרת?
‏אחרי ערב השנה החדשה.
‏היי...
‏הכל יהיה בסדר, אוקיי?
‏הנה.
‏בחורה רומנייה ‏מוכרת אותן בתחנת הרכבת התחתית שלי.
‏חג מולד שמח. ‏חג מולד שמח.
‏אני רוצה להישאר איתך.
‏היי, אתם תגיעו הביתה עוד יומיים.
‏זה ממש לא הרבה זמן, ואת יודעת מה יקרה אז?
‏לא.
‏זה יום ההולדת שלך!
‏אה, נכון!
‏המונית כאן, את באה?
‏רק אם מאיה תצטרף.
‏כשתהיי בגיל של מאיה, ‏גם את לא תרצי לטוס ללונדון עם ההורים שלך.
‏בואי.
‏להתראות! ‏ומאיה, בלי מסיבות כשאנחנו לא כאן, אוקיי?
‏ברור שלא, אני מבטיחה.
‏בואי נמהר, אבא מחכה במכונית.
‏הוא דואג שנפספס את הטיסה שלנו.
‏בואי.
‏היי.
‏בוא, תיכנס.
‏תודה.
‏אה... אני כבר חוזרת, אני רק... אלבש משהו.
‏פשוט תעמיד פנים שאתה שמח להיות פה. ‏-די, אני בסדר.
‏אני דומע מהתגובה הפיזית לקיצוץ בצל.
‏בטח, אם אתה אומר.
‏אז תנסי את! יצאת בזול עם הפלפל צ'ילי.
‏טוב, אז בסולם סקוביל של פלפלים...
‏הצ'ילי.
‏בסולם סקוביל...
‏אני לא יודעת, מה אתה חושב?
‏הסולם מגיע עד שני מיליון, ‏בואי נקווה שזה קצת פחות חריף מזה.
‏אני בטח לא אשרוד כזה דבר. ‏-תטעם את זה.
‏כמה זה בסולם סקוביל?
‏בערך שתיים, משהו כזה. זה לא היה כל כך...
‏אבל זה עובד, זה יהיה בסדר.
‏אה...
‏אני חייבת לענות.
‏תמשיך לטגן את הבצלים, אני אחזור עוד רגע.
‏הכל בסדר?
‏אני שמחה שאתה כאן.
‏אתה יכול לישון כאן, אם אתה רוצה. ‏ההורים שלי חוזרים רק מחר.
‏זה לא יעבוד, מאיה.
‏אבל... זה נגמר.
‏כן? הוא מודע לזה?
‏טוב... אני אגיד לו כשהוא יחזור.
‏חכה, חכה!
‏סמיר.
‏שלום. ‏-היי.
‏איך את יכולה לעשות את זה לסבסטיאן?
‏זה כלום, אוקיי? זה רק...
‏זה רק מה?
‏אל תגידי לסבסטיאן.
‏מה את עושה?! כמה זמן זה כבר קורה?
‏מה הבעיה שלך?!
‏אבל את יודעת איך סבסטיאן מתנהג. ‏-את צריכה לנסות לעזור לו.
‏את לא חושבת שניסיתי? ‏-בזה שאת שוכבת עם סמיר?
‏איך את יכולה להשתמש ככה בסב?
‏תפסיקי עם זה. ‏את לא צריכה לדבר על להשתמש בסבסטיאן.
‏את זאת שעושה את זה.
‏את בדיוק כמו כל השאר.
‏פשוט תסתמי את הפה!
‏- סבסטיאן -
‏הלו?
‏היי. אה...
‏היי. למה את לא עושה איתי "פייס-טיים"?
‏אני צריכה להגיד לך משהו.
‏רגע, אני עובר ל"פייס-טיים". ‏-לא, אל תעשה את זה. אתה לא צריך...
‏היי.
‏אה... ‏אנחנו צריכים לדבר.
‏כן, זה מה שאמרת. ‏למה הפרצוף הרציני? מה קרה?
‏אני לא יכולה להיות איתך יותר.
‏אוקיי.
‏היה עוד משהו? ‏-לא.
‏אני צריך ללכת. להתראות.
‏ביי.
‏- סמיר -
‏היי, מה קורה?
‏איפה דוריס?
‏מי? ‏-היא בדרך כלל יוצאת לחצר אחריי.
‏אני מבין.
‏היא כבר לא כאן.
‏היא שוחררה?
‏לא בדיוק.
‏אני לא מבינה, לאן העבירו אותה?
‏היא מתה?
‏מה?
‏אני רוצה לעשות טלפון.
‏היי, מאיה. חג מולד שמח, דרך אגב.
‏הלו? מאיה, את עוד שם?
‏חשבתי על משהו.
‏כן, אני מקשיב.
‏השחזור בזירת הפשע, ‏אם אני אשתתף בו, אתה תהיה שם?
‏כן, כמובן.
‏אבל אני חייב להזהיר אותך, ‏שחזור עלול לפגוע בתיק שלנו.
‏זה עלול להסתיים בבלגן גדול.
‏זה כבר בלגן. ‏לא יהיה פחות בלגן אם אני אשאר כלואה כאן.
‏למה את רוצה לעשות את זה?
‏אני פשוט רוצה...
‏להבין מה קרה. בשבילי.
‏היי, אני מאיה, ‏אני בכיתה של סמיר. הוא בבית?
‏בואי, תיכנסי.
‏סמיר! מישהי באה אליך.
‏בואי.
‏סמיר? איפה הוא? ‏-למה?
‏מישהי באה אליו. ‏-מי?
‏כנראה מישהי מהכיתה שלו. תלכי לדבר איתה.
‏היי. ‏-היי.
‏את רוצה לשתות משהו? ‏-אני בסדר.
‏יש תה, מים, סודה... ‏-תודה, אבל אני בסדר.
‏מה את עושה כאן?
‏אני רוצה לדבר עם סמיר על משהו.
‏אוקיי.
‏סמיר. ‏סמיר.
‏מה את עושה כאן?
‏בחייך, אל תהיה חצוף, היא... ‏-די, תשתקי.
‏מה היא תחשוב עלינו כאן בשיכונים אם...
‏תשתקי! אולי תהיי בשקט? בואי.
‏אני סתם צוחקת, מה הבעיה שלך?
‏סמיר? בטוח שאתה לא רוצה כלום?
‏לא, אנחנו יוצאים לרגע. את באה, מאיה?
‏את לא יכולה פשוט להופיע ככה, מאיה.
‏ניסיתי להתקשר אליך, אבל לא ענית לי.
‏אז עלית על הרכבת התחתית ובאת הנה? ‏-בדיוק.
‏את לא צריכה להיות פה.
‏נפרדתי מסבסטיאן.
‏היי!
‏וכשהוא יחזור הביתה?
‏מה יקרה אז?
‏כבר אמרתי לך, זה נגמר.
‏אבל אין בינינו כלום, מאיה.
‏זה לא בדיוק מה שאמרת?
‏לא התכוונתי לזה. ‏-אז למה התכוונת?
‏טוב...
‏כדאי שתלכי הביתה. ‏בואי, אני אלך איתך קצת.
‏"נא להתרחק מדלתות הרכבת."
‏היי, מאיה. ‏-היי.
‏מאיה.
‏ביקשתי מפר לצלם את השחזור. ‏ככה תהיה לנו הקלטה משלנו.
‏יהיו שלוש מצלמות במקום.
‏אני לא בטוח שזה יהיה לך קל.
‏ותזכרי שזה בסדר לבקש הפסקה.
‏זה גם בסדר ‏להפסיק לגמרי אם את רוצה, את מבינה?
‏היי. ‏-היי.
‏היי.
‏היי, מאיה,
‏כשאב הבית ידליק את החשמל, יהיה לנו אור.
‏רק רגע.
‏הנה. ‏-כן.
‏טוב, הנה אנחנו.
‏אנחנו בתיכון דיורשולם
‏כדי לערוך שחזור של זירת הפשע
‏בתיק מספר ק'-18-4826204.
‏את תובילי אותנו ותגידי לנו מה קרה.
‏צעד אחר צעד, ‏מהכניסה שלך ושל סבסטיאן לבית הספר
‏עד שהמשטרה הגיעה למקום.
‏זה אנדראס, שיגלם את סבסטיאן. בסדר.
‏בואי נתחיל ברגע ששניכם נכנסים.
‏הגענו מכאן.
‏נכנסתם בכניסה הראשית?
‏את רוצה להוסיף משהו? הבאת איתך משהו?
‏הבאנו שני תיקים.
‏שני תיקים, בסדר. אפשר לראות את התיקים?
‏תודה.
‏אל תהססי לדבר אם את מרגישה שמשהו לא נכון.
‏סבסטיאן היה בצד השני שלי.
‏הלכנו לכיוון הלוקרים. סבסטיאן הלך לפניי.
‏בסדר.
‏היי, סבסטיאן.
‏- פסיכית מזדיינת! -
‏תפתחי את הלוקר. ‏-מי פותח את הלוקר?
‏אה... אני.
‏יש מפתח?
‏- כלבה מזדיינת! -
‏מה קורה אחר כך? ‏איזה מהתיקים מונח בתוך הלוקר?
‏מי סוחב את התיק עם חומר הנפץ?
‏איך היא אמורה לבחור תיק?
‏תכניסי את התיק.
‏היא לא יודעת מה יש בפנים. ‏-מי סוחב את התיק הזה?
‏אני. אני... שמה אותו בלוקר.
‏מה קורה אחר כך? ‏-אה... אנחנו הולכים לכיוון הכיתה.
‏סבסטיאן הולך לפניי.
‏היי, מאיה.
‏מה קורה כשאתם נכנסים לכיתה?
‏הדלת הייתה פתוחה.
‏הנה.
‏מי נכנס ראשון?
‏סבסטיאן.
‏ואחר כך?
‏מאיה, תסגרי את הדלת בבקשה.
‏אה... אני סוגרת את הדלת.
‏קדימה.
‏סבסטיאן נכנס ראשון, ‏את נכנסת אחריו. לאן את הולכת?
‏אה... לכאן.
‏אני עומדת ממש כאן.
‏ואז מה קורה?
‏הוא מוציא נשק מהתיק ומתחיל לירות.
‏אני מוריד את התיק?
‏מאיה, הוא מוריד את התיק, או לא?
‏אני לא רואה את זה, אבל אני חושבת שכן.
‏על הרצפה או על השולחן? ‏-אה... על השולחן.
‏ואז מה קורה?
‏אה... דניס יושב כאן...
‏ו... סבסטיאן יורה.
‏הוא יורה בדניס?
‏מאיה...
‏במי הוא יורה ראשון?
‏אני לא זוכרת.
‏לאן הוא מכוון?
‏הוא... ‏מאיה?
‏מה קורה אחר כך?
‏נגמרים לו הכדורים.
‏מה הוא עושה? ‏-הוא מחליף מחסנית.
‏הוא נושא עליו עוד מחסנית, או שהיא בתיק?
‏אני לא זוכרת.
‏את זוכרת אם הוא מחפש אותה?
‏זה לקח הרבה זמן? ‏-לא.
‏הכל קרה נורא מהר.
‏ואז הרמת את הנשק?
‏מאיה.
‏לקחת את הנשק ופתחת באש, ‏זה מה שקורה אחר כך?
‏אני רואה...
‏אני רואה את הנשק...
‏אני רואה את הנשק,
‏ואני יורה.
‏אני יורה.
‏תגידי לנו מה קורה אחר כך, מאיה.
‏לא, לא, לא.
‏מאיה, תגידי לנו מה קרה. ‏את חייבת להגיד לנו מה קרה אחר כך.
‏את חייבת להגיד לנו.
‏אנחנו צריכים הפסקה. היא לא יכולה ‏לענות על כל השאלות שלך, את לא רואה?
‏אולי היא צריכה אוויר. ‏בואו נצא כולנו להפסקה קצרה.
‏יריתי בהם.
‏מאיה.
‏הם מסיימים את החקירה הקודמת למשפט ‏בהתבסס על התשאולים.
‏את לא צריכה להמשיך להשתתף.
‏זה נגמר, הם יעזבו אותך עכשיו.
‏אין עוד שאלות, אין עוד תשאולים.
‏14 שנים.
‏כן...
‏טוב,
‏אני יודע...
‏שזה כנראה לא הלך כמו שציפית,
‏אבל את חייבת לעזוב את זה.
‏אנחנו חייבים להסתכל קדימה.
‏השלב הבא יהיה המשפט.
‏- חג מולד שמח ‏לינה - מאיה -
‏הופה, הופה, היי!
‏כל הכבוד.
‏אני רואה שאת כבר בת שבע.
‏את לא רוצה לשתות בירה עם העוגה שלך?
‏ממש לא! ‏-לא?
‏היא לא רוצה לשתות בירה. ‏טוב, אז מה את רוצה?
‏מתנות.
‏למה? ‏-זה יום ההולדת שלי.
‏בחיי, כמעט שכחתי, זה באמת יום ההולדת שלך!
‏אני אלך להביא אותן. ‏-לא, אבא,
‏אנחנו נדאג לזה. כן. ‏-שב.
‏איך הולך עם סבסטיאן?
‏בסדר. ‏-הוא לא היה יכול להצטרף אלינו?
‏לא, הוא בדרום אפריקה עם המשפחה שלו.
‏דרום אפריקה? בחיי! בסדר.
‏אולי הוא יבוא הנה לחג המולד?
‏לא, אני חושבת שהוא נוסע לוורבייר.
‏ורבייר? ‏-הנה המתנות!
‏יום הולדת שמח, מתוקה!
‏תראו את זה! וואו!
‏הנה זה בא. ‏-אחת אחרי השנייה.
‏מה זה הדבר העגול הזה? אולי זאת גבינה?
‏זה נחמד.
‏נחמד, הא? ‏-כן.
‏היי.
‏אני מצטער.
‏אני שמח שזה נגמר בינך לבין סבסטיאן.
‏גם אני.
‏ועוד משהו,
‏אה... ‏אני אשמח מאוד להיפגש איתך כשתחזרי מהכפר.
‏אנחנו נגיע הביתה ביום ראשון.
‏אוקיי, אז אני אשמח להיפגש איתך ביום ראשון.
‏אבל נגיע הביתה די מאוחר בערב של יום ראשון.
‏אז מה לגבי יום שני?
‏כן, יום שני.
‏יום שני נראה רחוק.
‏אולי אני אצטרך ‏להתקשר גם מחר ולהגיד לך שלום.
‏תעשה מה שאתה חייב.
‏אני אשתדל לענות לך, ‏אולי אני אהיה עסוקה מאוד.
‏אני יודע, ‏את בטח צריכה לכרות עצים או משהו כזה.
‏אוקיי, אז אולי אתקשר אלייך.
‏תעשה את זה.
‏אז אני מניח שנדבר אחר כך.
‏בטח. ‏-כן. ביי.
‏ביי. ‏-ביי.
‏אם אני הולכת כאן, זה מתחמם או מתקרר?
‏זה עדיין מתקרר?
‏ועכשיו?
‏את קרה!
‏זה עדיין קר?
‏בואי הנה, פרחחית קטנה! ‏-זה מתקרר!
‏בואי.
‏אני מכוסה בעלים? ‏-כן.
‏אני אבוא איתך לטיול הבא ללונדון, בסדר?
‏גם סבסטיאן?
‏לא, הוא לא יבוא.
‏אני כבר לא אפגש איתו יותר. ‏הרבה יותר כיף לי איתך.
‏מאיה!
‏כן?
‏מאיה, בואי.
‏מה קרה? ‏-בואי. ‏רק תגידי לי מה העניין.
‏אני אגיד לך אחר כך. בואי. ‏-אימא, פשוט תגידי לי.
‏זה סבסטיאן. ‏-מה איתו?
‏הוא בבית חולים.
‏מה? ‏-בואי.
‏בדרום אפריקה? ‏-לא, הוא בדנדריד.
‏מה? מה קרה?
‏אימא, מה קרה?
‏תגידי לי!
‏מאיה נורברג. ‏-מכאן.
‏מאיה.
‏אני מצטערת.