‏- סדרה מקורית של NETFLIX -
‏הצלחת להכניס את זה?
‏כן.
‏הנה.
‏אני לא מאמינה שהבאת את זה.
‏כל האלבום "דיווייד" נמצא כאן, ‏חוץ מהשיר "פרחי סופרמרקט".
‏זה שיר, נכון?
‏אנשי הצוות כאן מחקו כמה דברים. ‏-כי זה על מוות?
‏את רוצה שאתנגד להחלטה? ‏-לא, זה בסדר. זה גרוע בכל מקרה.
‏אני מבין.
‏תודה, דרך אגב.
‏כמובן.
‏דיברת עם היועץ...
‏אחרי... ‏-אחרי ההתמוטטות שלי?
‏לא זאת המילה שחיפשתי.
‏רצית משהו דיפלומטי יותר.
‏אז דיברת איתו?
‏החקירות כבר לא יומיות, ‏אבל החקירה שקודמת למשפט עדיין לא הסתיימה.
‏אתה תוכל להביא לכאן את הסלולרי שלי?
‏אין כאן אפילו שעון.
‏היום יום שלישי, נכון?
‏כן.
‏מתי זה מתחיל?
‏בשלוש.
‏ומה השעה עכשיו?
‏10:30 בבוקר.
‏סיימתם?
‏ביי.
‏- 15:00 -
‏-10:30 -
‏- 11:23 -
‏- 15:00 -
‏על מה את עומדת וחולמת כאן?
‏אה... על משמעות החיים. מצאת אותה?
‏מה? לא.
‏את יודעת כמה הייתי צריכה להסתובב כאן ‏כדי למצוא מקום חנייה? קילומטרים!
‏את גרה 800 מטר מכאן.
‏טוב, אני יודעת. ‏כבר היה עדיף אם הייתי הולכת ברגל.
‏זוכת פרס הנובל הזאת, ‏אני יודעת שהיא מפורסמת, ואדיר שהיא כאן...
‏ברוכות הבאות. ‏-תודה.
‏אבל בבקשה, ‏צריך שיהיה אפשר להגיע לבית הספר...
‏בחיים לא הייתי שורדת ‏אם לא היה לי את סוף השבוע לצפות לו.
‏יהיה כל כך נחמד!
‏פגשת את ההורים של לאבה? ‏-אני חושבת.
‏אבא שלו תמיד נועל נעלי עץ, נכון? ‏-כן, בדיוק.
‏הם הכי טובים שיש. את תאהבי את מאגס.
‏היא התקשרה ושאלה מה התכניות שלי לקיץ.
‏יש איזה מפגש משפחתי ענק, ‏ואני פשוט חייבת לבוא.
‏כבר התחלתי להסתכל על שמלות, ‏את חייבת לעזור לי לבחור.
‏היי? את מקשיבה לי? ‏-אז קלאס כאן?
‏כן, למה?
‏חשבתי שהלימודים של סבסטיאן ‏לא ממש מעניינים אותו.
‏לא שמעת? הוא זה שמשלם.
‏50 אלף דולר לשעה באודיטוריום.
‏בחיי.
‏יש כאן מישהו ששונא כלכלה?
‏שרוצה לפתח קריירה במשהו באמת חשוב?
‏החלטה חכמה. אי אפשר לסמוך על כלכלנים.
‏כלכלנים הם מסוכנים ‏מהסיבה הפשוטה שהכלכלה העולמית משפיעה...
‏אנשים רבים משוכנעים ‏שכלכלה היא מדע שמובל ע"י כוחות
‏דומים לכוח הכבידה...
‏תנו לי שם של כלכלן מסוכן. ‏-קרל מרקס.
‏מילטון פרידמן.
‏זאת בדיוק הנקודה שלי.
‏אנחנו לא צריכים להטיל מסים ‏כדי להרוס את העושר של העשירים,
‏אלא כדי להגדיל את העושר ‏של המעמד הבינוני והתחתון.
‏תודה על זמנכם.
‏יש לנו כמה דקות לשאלות.
‏אני מאמינה שלכריסטר יש מיקרופון. איפה אתה?
‏אני כאן. ‏-מעולה.
‏תודה רבה. ‏-מי רוצה לשאול ראשון?
‏כן, אתה.
‏היי. ‏-איך קוראים לך?
‏סבסטיאן פאגרמן. ‏מה השאלה שלך?
‏אה... אם אנחנו רוצים שהמערב יישאר תחרותי,
‏האם זה אפשרי ‏שנמשיך להטיל מסים גבוהים על תאגידים,
‏כשבמדינות שכנות יש מסים נמוכים יותר,
‏או שזה יוביל לכך שחברות יעברו מכאן?
‏תודה על השאלה, סבסטיאן.
‏התשובה הקצרה היא כן,
‏אם רוצים לראות ‏מקומות עבודה עוברים למדינות אחרות.
‏אוקיי, שאלה הבאה. כן, אתה.
‏היי. קיבלנו שאלות מוכנות מראש, ‏אבל אני רוצה לשאול משהו אחר.
‏קדימה.
‏מלמדים אותנו ‏שכל הבעיות באירופה נובעות מההגירה.
‏מלחמות וטרוריסטים אסלאמיים,
‏דברים שלפוליטיקאים אין שליטה אמיתית עליהם,
‏אבל יחד עם זאת, העשירים נעשים ‏עשירים יותר והעניים נעשים עניים יותר.
‏אנחנו לא צריכים לדבר ‏על איך הכלכלה משפיעה על הדמוקרטיה?
‏אתה בהרצאה הלא נכונה, חבר.
‏אני מצטערת, לא קלטתי את השם שלך. ‏-סמיר.
‏תגיד לי אתה, סמיר, ‏למה השאלה הזאת מיועדת לכלכלנית?
‏הכל קשור לכסף בסוף, לא?
‏זה לא אומר שום דבר ‏להגיד שאנחנו צריכים לעשות השקעות תשתית
‏אם לא אומרים מאיפה מגיע הכסף,
‏במיוחד כשאומרים לנו שאי אפשר ‏להרשות לעצמנו כלום בגלל עלויות ההגירה.
‏השקעות ציבוריות זה מעולה.
‏מה שאף אחד לא מעז להגיד ‏זה שהאנשים שצריכים לשלם על זה
‏יושבים כולם באודיטוריום היפהפה הזה. ‏-בולשיט.
‏באמת? ‏-ברור שכן.
‏זה הוגן שאחות משלמת ‏יותר מסים ממישהו שירש מיליארדים?
‏טוב, מי ייתן לאנשים עבודה? אבא של סמיר?
‏תראו, אני דווקא מאמינה בקפיטליזם, ‏אבל סמיר העלה טיעון מצוין.
‏כמה לא הוגנת חברה יכולה להפוך להיות ‏לפני שהאמון במוסדות הדמוקרטיים קורס?
‏תודה על זמנכם.
‏אף פעם לא באמת הבנתי את זה קודם.
‏אנחנו ממש קטנטנים-קטנטנים-זעירים.
‏זאת אומרת, בקטע טוב.
‏הטבע פשוט ענק...
‏לאבה אומר שכשאהיה בת 18 ‏אני צריכה להוציא רישיון ציד.
‏אבל את צמחונית. ‏-אני יודעת, אבל זה שונה.
‏אני אוהבת את השיר הזה, תגבירו.
‏"הפיד מלא בעצי דקל מאל.איי,
‏משקאות ליד הלפטופ מכניסים לפאניקה,
‏אני אקח עוד שנה ברכבת התחתית
‏מישהו חייב לעצור, בבקשה..."
‏היי.
‏היי, חתיך. ‏-היי.
‏היי, אחי. הכל טוב? ‏-כן.
‏אבא שלי רוצה לעשות לכם את הסיור המלא.
‏מעולה! ‏-לא, זה לא.
‏אל תשאלי שאלות. ‏אם תשאלו, הוא בחיים לא יפסיק.
‏ותצחקו קצת אם נראה לכם שהוא סיפר בדיחה.
‏ברוכים הבאים! שלום! ‏-שלום.
‏בואו נתחיל מיד בסיור. ‏-הם לא יכולים להתמקם קודם?
‏התיקים שלהם לא יילכו לשום מקום. בואו.
‏לא חשבתי שסמיר יהיה פה.
‏זה יהיה כיף. כמה שיותר, יותר כיף.
‏תשאיר את התיקים, אני אדאג להם. ‏-תודה, מאגס.
‏זה החלק הכי ישן, מהמאה ה-17,
‏אבל הוא שופץ ‏כדי שייראה כאילו הוא מהמאה ה-16.
‏אפשר לראות את הפאנלים מעץ בקיר.
‏כאן יש חליפת שריון.
‏חליפת שריון יפנית מסוף המאה ה-16.
‏היא הייתה שייכת לסמוראי.
‏היא הגיעה לכאן מהחוקר שלנו, נורדנסקיולד,
‏שקיבל אותה כמתנה מהקיסר היפני.
‏אם תסתכלו טוב, תוכלו לראות ‏שציצת השיער על הקסדה עשויה משיער אנושי.
‏איכס, זה מגעיל.
‏בטח קרקפו את המסכן הזה.
‏אוי...
‏המעבר מהאחוזה לטירה התרחש ב-1889,
‏כשנבנו ארבעת הצריחים הגדולים שראיתם קודם.
‏למה הוא עשה את זה?
‏הטירות מהמאה ה-16 פשוט חזרו לאופנה.
‏בואו אחריי ונפגוש את כל המשפחה.
‏מי שני אלה לדעתכם?
‏צ'ארלס ה-14 והדוויג אלנורה.
‏למי היא הייתה נשואה? ‏-לצ'ארלס העשירי.
‏צ'ארלס העשירי. יפה, סמיר.
‏עכשיו בואו נלך ללב המקום הזה, הספרייה.
‏זה די מעניין, ‏כי אף אחד לא יודע מי האיש הזה.
‏ככל הנראה הוא לורד אנגלי. ‏זה צויר בסביבות 1650.
‏הוא לא אדם מפורסם, כי אף אחד ‏לא סיפר את הסיפור שלו לדורות הבאים,
‏אבל אני חושב שזה דיוקן יפה.
‏זה ליאז'?
‏סליחה? ‏-הרובה הזה.
‏טוב, זה יותר ממה שאני יודע.
‏ייצרו אותם לחיל הים השוודי במאה ה-17.
‏טוב, סבסטיאן, זה מעולם לא עניין אותי.
‏יש לנו זמן לעלות גם למעלה. בואו.
‏תראו את התקרה. ‏אלה פרסקאות מקוריים מהמאה ה-17.
‏וואו!
‏זה ממש יפה, וגם שמור היטב.
‏בואו נעלה במדרגות. ‏-קדימה.
‏יש כאן למעלה רק 25 חדרים.
‏סבסטיאן!
‏סבסטיאן, הם ממש כאן בחוץ.
‏אני רוצה לשכב איתך.
‏די, הם ממש כאן.
‏די, די...
‏סבסטיאן.
‏אני רוצה לשכב איתך.
‏מה עשיתם בחדר הזה?
‏סתם חפוז.
‏אז אנחנו מסיימות את הלימודים בסמסטר הבא.
‏מה? באמת? למה אף אחד לא אמר לי?
‏מאיה, אני רצינית. ‏אני עוברת ללונדון, ואת לארה"ב.
‏אולי לא נתראה שוב אף פעם. ‏-בטח שנתראה.
‏כן, אבל...
‏מה אם אני לא אצליח?
‏למה את מתכוונת?
‏אנשים שהיו בלונדון ‏אמרו שהם היו צריכים לעבוד גם בלילות.
‏להכין עותקים ולהכין קפה, דברים כאלה.
‏אבל אני אסתדר. בטוח.
‏בטח שתסתדרי.
‏אבל מה אם אני לא אבין מה אני רוצה?
‏חוץ משלום עולמי ומספיק אוכל כדי להאכיל ‏את כל הילדים. את זה אני יודעת שאני רוצה.
‏אני לא יכולה להבטיח שלום עולמי, ‏אבל בקרוב יהיה אוכל לכל הילדים.
‏תגידו גם לבנים? ‏-בטח, מאגס.
‏היא אוהבת אותך.
‏מאיה, את רוצה מרק? ‏-כן, בבקשה.
‏סבסטיאן, מים מוגזים או רגילים? ‏-יש לך יין?
‏אנחנו שותים מים מינרליים. ‏-אבל אני כבר מעל גיל 18, מאגס.
‏גם אני, אבל מים מינרליים זה מצוין.
‏הנה. ‏-תודה.
‏מאיה? ‏-מוגזים, בבקשה.
‏בבקשה.
‏מאגס, את בדרך כלל מעדיפה מוגזים. ‏-אני רוצה מוגזים.
‏סמיר, שמעתי על הסצנה שעשית באודיטוריום.
‏אז אנחנו מתחככים עם קומוניסט!
‏לא, בסך הכל שאלתי שאלה.
‏זה טוב, צריך להטיל ספק בהכל.
‏כן, חוץ מאיזה משקה מגישים בארוחת ערב.
‏סבסטיאן, זה מספיק, או שאתה רוצה עוד? ‏-לא, אני בסדר. תודה, מרגרטה.
‏בבקשה. ‏-תודה.
‏איך ההורים שלך, סמיר? ‏-הם בסדר.
‏מה אימא שלך עושה עכשיו?
‏היא עובדת בבית החולים "הודינג".
‏אה, היא בטח פתרה ‏את עניין הרישיון. טוב לשמוע.
‏כן, תאחל לה כל טוב מאיתנו.
‏היא עובדת כעוזרת לאחות בזמן שהיא ממתינה. ‏היא אוהבת את סביבת בית החולים.
‏אני לא מאמין שאנחנו לא יכולים ‏לנצל טוב יותר את המשאבים שלנו.
‏אני מסכימה. כולם צריכים להיות מסוגלים ‏לעשות מה שהם רוצים.
‏אל תדאג, סמיר. ‏הדברים יסתדרו בשביל אימא שלך.
‏זה מוזר.
‏תקן אותי אם אני טועה, אבל יכולתי להישבע ‏שאמרת שאימא שלך עובדת כעורכת דין.
‏לאבה, כשסמיר התחיל ללמוד בבית הספר שלנו,
‏הוא לא אמר לכולם שאימא שלו עורכת דין?
‏אבל אולי היא למדה שני מקצועות? ‏זה יכול להיות מדהים.
‏אבא שלי הוא עורך דין, אימא שלי היא רופאה. ‏-אבא שלך עורך דין?
‏אז הוא לא נוהג במונית?
‏לאבה, כשהיינו בסטורפלן לפני חודש, ‏לא אמרת שאבא של סמיר הסיע אותנו הביתה?
‏סבסטיאן, מספיק. ‏-מה?
‏זה לא משנה במה עובדים ההורים של סמיר. ‏טוב, תסביר לי את זה,
‏איך זה שכל מי שנוהג ברכבת תחתית או מנקה
‏או, מצטער, סמיר, ‏נוהג במונית, או עובד כעוזר לאחות,
‏כולם הם בעצם רופאים ועורכי דין
‏ומדעני גרעין מזדיינים? לא ככה?
‏אין אף אחד ‏בכל סוריה או עיראק שעובד במכולת?
‏זה מספיק, סבסטיאן. ‏-אנחנו לא אמורים להטיל ספק בדברים?
‏זה מספיק.
‏סבסטיאן, תקשיב טוב.
‏פליטים שמגיעים עד שוודיה
‏הם בדרך כלל האנשים שהייתה להם ‏יציבות כלכלית והשכלה גבוהה יותר,
‏והסיבה היא שזה עולה כסף.
‏זה לא הרבה כסף בעולם שלך, סבסטיאן, ‏אבל אתה עדיין צריך להיות מסוגל להבין.
‏בטח.
‏האנשים שבנו ‏את ערי האוהלים האלה בפארק הומלגארדן
‏באמת שייכים לאליטה הגבוהה ביותר.
‏אני מכירה אותך כל חייך. ‏אני מסרבת להאמין שאתה עד כדי כך שטחי.
‏שטחי? הזמנתם את סמיר ‏רק כי הוא יעזור ללאבה לשפר את הציונים שלו.
‏כמה הם משלמים לך, סמי? ‏-סבסטיאן ואני נצא לסיבוב.
‏אז אני צריך ללכת? ‏-אל תחמיר את זה.
‏אני צריך ללכת ‏כשהבן זונה הזה יושב כאן ומשקר?
‏מספיק עכשיו, סבסטיאן!
‏איזו בדיחה...
‏את באה, מאיה?
‏אין בעיה, תישארי!
‏טפיל מזדיין! ‏-זה מספיק!
‏מנשק תחת מגעיל! ‏-שקט!
‏אני צריך ללכת לשירותים.
‏כן?
‏מה השעה? ‏-את ממהרת להגיע לאנשהו?
‏אתה לא יכול פשוט להגיד לי מה השעה?
‏כבר היינו שם, ‏את לא יכולה ללחוץ על הכפתור מתי שבא לך.
‏פשוט תגיד לי מה השעה.
‏12:15 בצהריים.
‏אין בעד מה.
‏זה לקח קצת זמן.
‏כן. סבסטיאן הלך.
‏הוא לא היה במצב מתאים לבלות זמן ‏עם אנשים היום. אבא שלו הסכים איתי.
‏אז תפסת אותו? ‏-כן.
‏ומה היה לקלאס היקר שלנו להגיד?
‏נוכל לדבר על זה אחר כך, מאגס. ‏-סליחה, אבל אני צריכה להתקשר לסבסטיאן.
‏לחיים.
‏היי, סבסטיאן, ‏אתה יכול לחזור אליי בהקדם האפשרי? בבקשה.
‏אני לא צריך ניחומים.
‏זה היה היום הראשון בבית הספר, ‏והייתי לחוץ נורא.
‏אני מבין אם אתם לא הייתם לחוצים, ‏אתם מכירים זה את זה כבר 17 דורות.
‏בני 15 שהם כולם שואלים, ‏"מה ההורים שלך עושים?"
‏את לא חושבת שזה דפוק?
‏כן, זה די דפוק. ‏-ממש דפוק.
‏אני מבינה שאימא שלך לא רופאה או עורכת דין.
‏אף פעם לא אמרתי שהיא עו"ד, ‏לאבה הבין לא נכון.
‏רופאה?
‏היא רצתה ללמוד את זה, ‏אבל זה אף פעם לא קרה.
‏אבל היא שמחה להיות עוזרת-אחות, ‏ואין עם זה שום בעיה.
‏לא.
‏מה עם אבא שלך?
‏סבסטיאן צדק.
‏מרגרטה וגאורג היו צריכים להעיף אותי. ‏זה מה שאת חושבת.
‏אל תגיד לי מה אני חושבת. ‏-מה את חושבת?
‏עצוב שאתה חושב ‏שאתה צריך להעמיד פנים ולשקר.
‏אתה לא מבין שאנשים היו ‏אוהבים אותך אפילו יותר אם הם היו יודעים?
‏אימא שלך עוזרת לאחות ואבא שלך נוהג במונית, ‏ותראה עד לאן הגעת.
‏אנשים אוהבים דברים כאלה. ‏אין מה לעשות, זה נכון.
‏מאיה, את בכלל לא מבינה!
‏רק תצפי ב"כוכב הבא", "אקס פקטור",
‏או "בייק אוף" או איך שלא קוראים לזה, ‏ותראי שסיפור הרקע הוא רק חצי מהעניין.
‏אם היה אכפת לנו קצת יותר מהמהגרים,
‏ואם הם היו הופכים להיות קצת יותר שוודים, ‏ואם הם רק היו לומדים קצת יותר,
‏אז החלום האמריקאי היה בר השגה.
‏כולכם אוהבים את החלום האמריקאי, ‏ואתם אוהבים את זלטאן.
‏בחיי, כולכם אוהבים את זלטאן, מאיה.
‏זה רק משתפר ‏כשזלטאן אומר "אף פעם לא קראתי ספר",
‏או, "ברור שבנות לא יכולות לשחק כדורגל", ‏כי ככה זה מהגרים.
‏הם מיזוגנים ולא מחונכים,
‏אבל כולכם אוהבים אותם ‏כי אתם סובלניים, ו...
‏"כולכם"?
‏אתה אומר, "כולכם חושבים ככה" ‏ו"כולכם חושבים אחרת", אבל מי אלה "כולכם"?
‏את יודעת שאת מוצאת חן בעיניי.
‏- סבסטיאן ‏אם את מזדיינת איתו, תשתמשי באמצעי הגנה. -
‏מאיה, את חייבת להפסיק עם זה.
‏אני רוצה ללכת למכון כושר. ‏הוא תפוס.
‏אני רוצה להתקלח. ‏-גם המקלחות תפוסות.
‏אבל אפילו לא בדקת.
‏מאיה, את לא הלקוחה היחידה כאן, אוקיי?
‏אני רוצה לפגוש את הכומר.
‏היי, אני רוצה לפגוש את הכומר. זאת זכותי.
‏אני אבדוק אם הוא פנוי.
‏רצית לדבר על משהו מסוים?
‏לא ממש.
‏- דיורשולם בוכה -
‏איך את מרגישה לגבי הכל?
‏זה לא צירוף מקרים שבאת לפגוש אותי היום.
‏איך את מרגישה?
‏מעולה.
‏איך זה מרגיש לא להיות מסוגלת ללכת ללוויה?
‏הם לא רוצים אותי שם בכל מקרה.
‏אם היית יכולה לשכוח מהם, היית רוצה ללכת?
‏אה-הא.
‏אבל אני תקועה כאן.
‏דיברת עם אנשי הצוות על זה?
‏יש הרבה פעילויות...
‏אולי את לא רוצה.
‏אסור לי. ‏אסור לי ליצור קשר עם אסירים אחרים.
‏נכון.
‏אני אדבר עם הצוות ואנסה למצוא משהו ‏שמתאים למגבלות שמוטלות עלייך.
‏זה נשמע טוב?
‏אה-הא. ‏-יופי.
‏עבדת בלוויות?
‏כן, עבדתי.
‏זה קשה?
‏לפעמים.
‏לפעמים זה גם יפה.
‏אנחנו בני אדם. ‏אחרי הכל, אנחנו צריכים להתאבל.
‏יש בזה משהו יפה, כמעט משחרר.
‏אז...
‏אם היית יכולה להגיע ללוויה,
‏מה היית רוצה להגיד?
‏אני לא יודעת.
‏אני חושב שאת כן יודעת, מאיה.
‏אני חושב שהיית רוצה לבקש מחילה.
‏את חושבת שאין לך זכות לבקש מחילה,
‏אבל יש לך.
‏לכולם יש. למחול זה מעשה של חמלה.
‏לא מבקשים אותה כשלא מרגישים אשמה, להפך.
‏כשהמצב הכי גרוע, אז יש לה משמעות.
‏יש לי שאלה. ‏-כמובן, מה שתרצי.
‏מה השעה?
‏- 13:25 -
‏אתה יודע שבחיים לא הייתי שוכבת עם סמיר. ‏אני אוהבת אותך.
‏תגיד משהו.
‏מה?
‏מה את רוצה שאני אגיד?
‏שאתה ואני בסדר.
‏מה אתה רוצה שאני אעשה?
‏למה אנחנו תמיד צריכים לעשות דברים? ‏את כל כך מוכוונת-הישגים. תנסי להירגע קצת.
‏תפסיק עם זה.
‏אוקיי.
‏אנחנו בסדר.
‏אתה רוצה לעשות משהו?
‏כמו מה?
‏אני לא יודעת, כל דבר. ‏לצעוד קצת, ללכת לסרט. משהו.
‏אפשר לצאת.
‏בואי נצא.
‏אני אעשה כמה טלפונים, אזמין כמה אנשים.
‏זה יהיה טוב.
‏פיליפ, אנחנו כאן.
‏אני כבר חוזר, אני צריך לטפל במשהו.
‏בחייך, קפוא כאן. ‏-תיכנסי פנימה. ‏מה קורה, אחי? ‏-הכל טוב?
‏הולכים להידלק הלילה. ‏-אתה אדיר.
‏אתה תדאג להכל.... אוקיי.
‏לך על זה.
‏בוא.
‏נתראה אחר כך.
‏על מה דיברת עם דניס?
‏הכל טוב? היי.
‏על מזג האוויר.
‏היי, ברוך הבא. ‏-תודה. היי.
‏היי, סב.
‏אני הולך לשירותים. לכי לחדר הווי.איי.פי, ‏אני אגיע לשם עוד שנייה.
‏היי, אמנדה...
‏מה קורה? ‏-ראית את סבסטיאן?
‏מה קורה? ‏-מה את פאקינג חושבת שקורה?
‏המקום המזדיין הזה, העיר המזדיינת הזאת,
‏אנשים מגעילים מזדיינים. ‏מה אנחנו בכלל עושים כאן?!
‏זאת אומרת, מה.... ‏-שנלך הביתה?
‏לא. אני רוצה לטוס לברצלונה. ‏-מה?
‏אני מכיר מקום מגניב של טאפאס ליד כנסייה... ‏לא, זה בפאלמה!
‏לא, בואי לניו יורק, יש שם... ממש נעים שם. ‏-סבסטיאן...
‏אל תגעי בי, אלוהים! אמרתי אל תגעי בי!
‏מה נתת לו?! ‏-תירגעי.
‏מה נתת לו?!
‏אי אפשר להבין מה הוא אומר! הוא גמור!
‏מה נתת לו?! ‏-תירגעי!
‏תגיד לי מה נתת לו! ‏-אוקיי, אוקיי, אני אפסיק.
‏תפסיק למכור חרא לסבסטיאן, ‏אתה מבין?! חתיכת מניאק!
‏נבלה שבוע בלונדון...
‏מה אתה עושה?!
‏לעזאזל... ‏-סבסטיאן, בוא הנה. תעמוד. סבסטיאן.
‏בוא, אנחנו הולכים הביתה.
‏סבסטיאן, מגיע לכאן שומר. ‏-תביא את הג'קטים.
‏זה מטורף... ‏-לא!
‏בוא.
‏בוא, סבסטיאן.
‏בוא עכשיו. בוא. מונית! ‏-סבסטיאן.
‏את יושבת כאן בחושך?
‏חשבתי שאת אצל סבסטיאן.
‏את רעבה?
‏בואי, אני אכין לך ארוחת בוקר.
‏את רוצה להזמין את סבסטיאן לארוחת ערב כאן?
‏לא היום, אבל אולי בסוף השבוע?
‏זה יהיה נחמד, ואני חושבת שלינה תהנה מזה.
‏אבא ואני נתנהג יפה, ‏את לא צריכה לדאוג. לא נביך אותך.
‏למה את אף פעם לא שואלת שום דבר חשוב?
‏שכחי מזה.
‏- 15:00 ‏14:05 -
‏מה את רוצה? ‏-אני חייבת לצאת.
‏זה לא אפשרי. ‏-תפתח! אני חייבת לצאת מפה!
‏מספיק עם זה.
‏איפה היית?
‏רק התחלתי את המשמרת שלי. ‏-ומה השעה?
‏14:45.
‏אוקיי, תודה.
‏את בסדר, מאיה?
‏את צריכה משהו? ‏-לא.
‏אני כאן בחוץ אם תצטרכי משהו, בסדר?
‏אוקיי.
‏- 14:45 -
‏15 דקות...
‏900 שניות...
‏אחת, שתיים, שלוש, ארבע...
‏אני לא יודעת אם אני עדיין מאוהבת.
‏אוי, מתוקה.
‏את לא לבד.
‏אני לא יודעת אם אני אסתדר.
‏כן, את תסתדרי.
‏את לא לבד.
‏אם את שם בשביל סב, אני שם בשבילך, בסדר?
‏את מאוד מאוד חזקה.
‏את הגיבורה שלי.
‏הרבה אנשים היו פשוט מוותרים, אבל לא את.
‏אנחנו נפתור את זה.
‏895, 896, 897,
‏898, 899,
‏900.
‏"שמיים ורודים על מיליונים של פנטהאוזים,
‏שמיים ורודים שוב,
‏שמיים ורודים ורכבי ספורט שחורים
‏חונים בחנייה כפולה בחצי מהעיר...
‏פיד מלא בעצי דקל מאל.איי,
‏משקאות ליד הלפטופ מכניסים לפאניקה..."
‏קאלה, תפתח!
‏מה? ‏-אני חייבת לצאת!
‏יש אנשים בחצר, את צריכה לחכות.
‏אני חייבת לצאת! אני חייבת לצאת!
‏אני חייבת לצאת מכאן!
‏תפסיקי עם זה!
‏לפעמים היא הייתה... כל כך שטחית.
‏"דיכוי זה נורא", ‏"עוני זה נורא",
‏ו"גזענות זה ממש ממש ממש נורא."
‏היא תמיד אמרה דברים כאלה,
‏שהכל "ממש ממש מעולה" או "סופר סופר נוח",
‏או... "קטנטן-קטנטן-זעיר".
‏ואז, אם היינו צופות באיזה סרטון ביוטיוב,
‏עם האיש השמן בעולם ‏שצועד בפעם הראשונה אחרי 30 שנה,
‏היא הייתה יכולה להגיד, ‏"ששש, אני רואה חדשות".
‏כל כך כאב לה על כולם,
‏אבל באותה מידה כאב לה על עצמה.
‏לא היה הבדל בין מישהו שהיה לו סרטן
‏או אם היה לה חצ'קון.
‏היא הייתה כל כך שקועה בעצמה.
‏כולם היו צריכים לחכות לה כל הזמן.
‏אבל היא הייתה...
‏היא הייתה אמנדה,
‏ו... עשינו הכל ביחד.
‏"אין עננים, רק כדורים פורחים
‏שבעה עשר כאלה, אני נשבעת..."
‏איך את מרגישה, מאיה? ‏-יותר טוב.
‏זה טוב.
‏אני רוצה שתספרי לי על הרגע בו ירית באמנדה.
‏מרשתי תיארה ‏את השתלשלות האירועים מספר פעמים.
‏אני רוצה לשמוע את זה שוב.
‏ניסיתי לירות בסבסטיאן,
‏והרובה ירה בטעות.
‏הרובה שאת החזקת?
‏את חייבת לענות בקול רם. ‏-כן.
‏לא שמתי לב שזה קורה.
‏בחיים לא הייתי פוגעת באמנדה. בחיים לא.
‏הצלחנו לדבר עם עד הראייה מהכיתה,
‏וההצהרה שלו סותרת לחלוטין את הסיפור שלך.
‏אבל רגע, מה...? ‏-רגע, אנחנו נעצור כאן.
‏אני צריך לדבר עם מרשתי. ‏-לא, לא.
‏מאיה, אני צריך לדבר איתך. ‏-קדימה!
‏העד אמר ‏שכיוונת על אמנדה לפני שירית פעמיים.
‏מה?
‏שהרגת אותה בכוונה.
‏בואי נעבור על זה פעם נוספת.
‏מה באמת קרה בכיתה כשירית באמנדה?