Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
ВІД ЩИРОГО СЕРЦЯ
Це сталося якось несподівано…
Якщо вона погано себе почувала, то чому не зателефонувала нам?
Гадаю, вона нічого не сказала, бо думала, що тобі не до цього.
Бабуся завжди так думала. Ви самі чудово це знаєте.
Дейзі…
Ти виниш…
мене за це?
Та ні. Просто думаю, що…
Бабуся, мабуть, хотіла б частіше тебе бачити.
Хотіла б бути з тобою частіше.
Тому що…
Бабуся…
вона любила тебе, мамо.
Вона…
рано втратила свою власну маму.
Листи?
Ці листи бабуся отримала від своєї мами після її смерті.
Вона отримала листи від померлої людини?
Лялька записувала за нею, щоб бабуся отримувала листи кожного року
на свій день народження, навіть після її смерті.
Лялька? Ляльки, які пишуть листи?
Дуже давно один чоловік створив самопис для своєї сліпої дружини.
Він назвав цей пристрій «Лялька-самопис».
А вже після того цим словом називали тих, хто працював писарями.
Писарями? Вони за когось листи пишуть?
Так.
В той час багато хто не вмів читати та писати.
Потім все більше людей навчилося писати, а потім з'явився телефон.
І листування майже припинилось.
Мабуть, ця професія зараз вже не існує.
Але в той час, коли люди хотіли написати щось особливе чи складне,
просили зробити це Ляльку.
Бабуся дорожила цими листами.
Розумію.
Час повертатись. На нас чекають пацієнти.
Так…
Тобі теж, Дейзі.
Думаю, затримаюсь тут ще трохи.
Бабусі б тут було самотньо після похорону.
Неправильно її залишати.
Дейзі…
Ти можеш повертатись, мамо.
Робота завжди для тебе найголовніше. Цей випадок не виключення.
Це не так…
Я люблю бабусю…
і тебе… дуже!
Гаразд, нам треба до станції.
Дейзі, ми повернемось після роботи. Можеш побути тут.
Бабусю…
Сьогодні я знову сказала мамі дещо образливе…
Хоча я знаю…
Що мама дуже тяжко працює.
«Енн, з восьмим днем народження.
В твоєму житті може бути багато сумного
і ти можеш бути засмучена цим зараз.
Але не опускай руки.
Ти навіть можеш хотіти заплакати,
але не забувай:
твоя мама любить тебе.
Енн, з десятим днем народженням.
Ти вже, мабуть, добряче підросла.
Але я впевнена, що ти все ще любиш читати і танцювати.
Ти вже переросла загадки та жуків?
З 18-м днем народження.
Тепер ти жінка.
Ти вже закохалась в когось?
Не можу дати тобі любовних порад,
але кого б ти не обрала, це точно буде чудова людина.
З днем народження, Енн.
Ти прожила вже 20 років. І це чудово.
Але навіть дорослим іноді дозволено скаржитись.
Коли тобі сумно, просто згадай, що я з тобою.
Енн.
Я завжди, завжди буду наглядати за тобою.
Енн».
Не можу повірити, вона отримувала такого листа
кожного року на день народження?
Прабабуся…
уявляю, як сильно вона переживала за бабусю…
Стаття з газети тих часів?
Хто ця людина?
Ці листи були написані Лялькою,
яка була дуже відомою в той час.
Вона навіть написала любовного листа для принцеси.
Вона також написала лібрето для опери, яку виконав відомий співак.
Схоже, вона навіть написала п'єсу для відомого драматурга.
Вона працювала у поштовій компанії в Лейдені,
але звільнилась у 18 років.
Я не бачила новин про те, що сталося з нею потім.
Звали цю Ляльку…
ВАЙОЛЕТ ЕВЕРГАРДЕН
І підібрав її на північному фронті.
В неї нема імені.
Гей, ти, привітайся.
Дурень, так не можна поводитись із дитиною!
Слухай, вона не дитина.
Вона зброя.
Інструмент війни.
А що як я сам дам тобі ім'я?
Вайолет.
Мені здається, воно тобі підійде, коли підростеш.
Не ставай просто інструментом,
а тим, хто відповідає своєму імені.
Вайолет Евергрін.
Крок вперед.
Цю леді було обрано автором цьогорічного гімну морю,
а зараз вона презентує його цьогорічній богині моря,
міс Ільмі Феліс.
Я вражена, Вайолет. Гімн був чудовим.
Гарна робота.
Вона права, ти добре попрацювала над ним.
Він чудовий.
Так.
Він відрізнявся від звичного листа…
Море безкрайнє…
Це дім для багатьох організмів…
Воно багате і прекрасне…
Однак, воно не має досягнень,
статусу чи особистості.
Його важко прославляти.
Ну… Що ж…
Тоді наступного року я його писатиму.
Стривай, не можна писати гімн, якщо тебе не обрали.
Тоді я писатиму багато листів від тепер,
щоб впевнитись, що оберуть мене. Так, Вайолет?
Саме так. Сподіваюсь, тебе оберуть.
Я про це подбаю!
Гаразд
Вайолет Евергарден.
Мер… і його дружина…
Вайолет, це мер Лейдена
та його дружина.
Ради знайомству з вами.
Я можу прибути куди завгодно задля задоволення вимог.
Лялька-самопис до ваших послуг,
Вайолет Евергарден.
Ой…
Ви така гарна, дійсно схожі на ляльку.
Це правда…
Я багато про вас чув.
Взагалі-то, це я рекомендував вас в авторки гімну
до фестивалю подяки морю.
Ви написали клятву Короля Даміана
із Королівства Флюгель, після написання любовних листів…
Ті слова були прекрасні,
як і ви сама.
Коли я писала клятву до його коронації,
я лише дала словесну форму баченню та прагненням короля.
І хоча ви охарактеризували мене, як гарну,
нема жодної кореляції між мною та словами, що я пишу.
Не ображайтесь.
Вайолет, розумієш…
Вайолет, я роблю тобі комплімент.
Я знаю, що зараз ти працюєш Лялькою,
але до того ти була солдатом, врятувала Лейденшафтліх.
Лейденшафтліх врятувала не я.
Його врятували численні бійці.
Але ця війна забрала життя багатьох.
І я забрали їх також…
Тому…
Тому я не та, хто заслуговує на похвалу.
Хочете перекусити?
Я б з'їв якісобу.
Спробуй нарешті щось інше.
Гаразд.
Вайолет.
Еріка.
Давно не бачились.
Привіт, схоже, що у тебе все добре!
Так. Давно не бачились, Президенте.
Звикла працювати асистентом драматурга?
Того самого, з яким працювала Вайолет?
Так.
Після однієї вистави я познайомила його із Ерікою.
Я одразу попросила його зробити мене своєю ученицею.
Він пише і переписує кожного дня.
За ним тяжко поспівати,
але я багато чому вчуся.
О… Хочеш трохи якісоби?
Бенедикте, хіба не бачиш, що ми розмовляємо.
Не говори так зі мною. Ти така зла.
Хочеш пройтися з нами по фестивалю.
Дякую за запрошення,
але в нас репетиція п'єси, яка дебютує наступного місяця…
Це ти писала її текст?
Так.
Це маленька п'єса у міському центрі,
але я вас запрошую.
Оце так!
Мені вже час.
Сподіваюсь, скоро побачимось.
Так.
Бажання таки збуваються, якщо дуже хотіти.
Деяким бажання все ж не здійснитись.
І що ж з ними робити?
Я теж маю йти.
В мене ще багато роботи до кінця дня.
Може, візьмеш вихідний?
Сьогодні ж фестиваль!
Дякую, та я створила чіткий графік роботи, який не хочу руйнувати.
Мені час повертатись.
Майоре…
Майоре…?
Рятуйся.
Біжи, рятуй себе… залиш мене тут.
Я не дам тобі померти!
Облиш мене!
Будь ласка, припини!
Ти маєш жити.
Вайолет.
Ти маєш жити.
І бути вільною.
Знай лише одне.
Я люблю тебе.
Дорогий Майоре Гілберте,
сьогодні я знову бачила тебе у спогадах.
Що б я не бачила і не робила,
моя пам'ять пов'язана із тобою.
Час іде і минуле все більше віддаляється,
але мої спогади про наші дні разом досі приходять до мене.
Ти тримав мене біля себе.
Коли я не вміла нічого, ти навчив мене жити.
І подарував слова:
«Я люблю тебе».
Це було вперше.
Тому я не можу не писати знову і знову.
І сподіваюсь, що одного дня цей лист буде прочитано…
І молюсь, щоб це збулося…
Ось вам три корса дрібними.
Дуже дякую.
Ця важить 1,2 лейба. З вас 11 корсів.
Вітаю. Це поштова компанія «Сі-Ейч»
Я можу прибути куди завгодно задля задоволення вимог.
Лялька-самопис Айріс Каннарі до ваших послуг.
Так, вона тут…
Дякую за очікування. На жаль, послуги Ляльки за вашим запитом
зарезервовані на наступні три місяці.
Можу я допомогти вам натомість?
Так… розумію.
Я розумію.
Я зроблю резервування через три місяці з сьогоднішньої дати.
Так… вірно.
До побачення.
Айріс.
Не можна ставитись так до клієнтів.
Мого відношення по телефону не видно.
Твої емоції проявляються в голосі.
Гаразд.
Чому ти засмучена? В тебе ж багато клієнтів.
Не так багато, як у тебе Каттлея…
Так я не піднімусь вище третього місця…
Дякую за вашу тяжку роботу.
Президенте, ви теж тяжко працюєте.
Тиждень був важким, тому ви заслуговуєте на відпочинок на вихідних.
Але у мене відрядження на вихідних.
Я буду записувати саміт щодо перегляду торгової угоди у Гардаріку.
А. точно…
А я планую відвідати прийом дружини мера.
А я маю шукати нових клієнтів.
Та ви насправді тяжко працюєте.
А я нещодавно почав в теніс грати.
Шукав собі напарницю…
Ти не відчуваєш наближення кризи?
Треба працювати, доки ще можемо…
Скоро люди припинять надсилати листи через цей жахливий прилад на стіні.
Скоро закінчать будівництво радіо вежі.
Тоді телефон буде у кожного вдома.
Ти права…
Багато чого зміниться…
Наша поштова компанія теж змінюватиметься потроху.
Колись професія Ляльки буде вважатись
застарілою,
зайвою, і зрештою зникне…
Саме тому ми маємо працювати зараз, поки ще можемо!
Вайолет, ти теж збираєшся на прийом?
Ні… Я…
Не змушуй мене брати суперницю на вечірку!
Так. Не треба цього робити.
До того ж, в мене власні плани.
Гаразд!
Що це було? Що ти робиш?
Я б старався сильніше, якби з нами грали дівчата,
але граю чомусь із тобою…
Сьогодні всі зайняті.
Навіть Вайолет відхилила запрошення.
Це дивно, що вона кудись зібралася, але я за неї радий.
Але чудово мати її поряд.
Тоді до мене більше уваги від дівчат.
Коли доставляю пошту, мене питають:
«Ви з Поштової Компанії "Сі-Ейч"?
А можете мене познайомити із Вайолет?»
Не використовуй Вайолет у своїх брудних справах.
Але…
Цікаво, що в неї за плани…
Ти надто її охороняєш.
Капітане…
То це ви залишаєте квіти
на річницю смерті моєї матері…
Мені шкода, я хотіла прийти завтра, в день річниці,
але не хотіла заважати родичам…
Я вам заважаю?
Ні…
Але ви не мали приходити аж сюди…
До того ж у свій вихідний…
Я змогла прийти саме через вихідний.
Ти за нього це робиш?
Ні, я не роблю це через Майора…
Я приходжу сюди по своїй волі.
Скільки років, як війна закінчилась?
Ти ж розумієш, що він не повернеться…
Забудь Гілберта. Ти маєш забути.
Я не можу його забути.
Доки живу,
то пам'ятатиму його.
Гей!
Вайолет…
Ні. Це не фіалки.
Це братки.
Зрозуміло… А ти багато знаєш.
Навіть якщо я ніколи його не побачу…
«Не можу його забути».
Моя стрічка…
Поштова компанія «Сі-Ейч»…
Я можу поговорити із Лялькою?
Так, це я.
Справді? У мене для вас робота.
Можете приїхати до мене?
Вибачте, сьогодні ми не працюємо.
Справді?
Зрозуміло…
Пробачте… З вашого голосу я розумію, що ви досить юний…
А до чого тут мій вік?
Хіба ви не їздите, куди попросять?
Невже брехня?
Ні. Це не брехня.
Тоді приїжджайте!
Гм…
Хто там?
Це Лялька з поштової компанії «Сі-Ейч».
О, заходьте!
Дякую.
Рада знайомству.
Я можу прибути куди завгодно задля задоволення вимог.
Лялька-самопис,
Вайолет Евергарден, до ваших послуг.
Ви й справді прийшли.
Як ви і просили.
Ви досить молода. Точно впораєтесь?
Постараюсь.
Юріс!
Брате! Ми тут!
Ми заходимо!
Одну хвилинку!
Ховайтесь! Швидко!
Швидше!
Брате!
Юрісе, тут хтось був?
Ні.
Мені здалось, я чула розмову…
Як почуваєшся?
Годі питати одне й те саме.
Ти в порядку?
Інакше мене б тут вже не було.
Пробач.
Братику!
Почитаєш мені оповідання?
Я не читаю оповідання. Це тупо.
Твій брат недобре почувається.
Це більше ніж недобре.
В мене було три операції, я провів рік в лікарні.
До речі, Юрісе, Лукас хотів тебе провідати.
Він хоче тебе побачити.
Не хочу, щоб він приходив.
Чому? Ви були такі близькі…
Сказав же, що не хочу його бачити!
А це що?
Таке давнє…
Не чіпай це, дурнику!
Воно належить людині,
яка прийшла до пацієнта з іншої палати.
Я просто наглядаю за речами…
Ну…
Я щось втомився!
Вибач, що потурбували.
Ми втрьох підемо погуляти.
Гарна ідея. А ти відпочинь.
Ми пізніше навідаємось.
Пробач…
Можна мені вилізти?
Не поясниш,
чому я мала ховатись?
Юний сер…
Можете називати мене Юріс.
Гаразд, Юрісе.
Я хочу написати щось, про що не дізнались би тато з мамою.
Лист?
Так. Листи усім трьом. Кожному свій.
Хочу, щоб вони прочитали їх, коли мене не стане.
Тож ви маєте трохи потримати їх у себе.
Не відсилати одразу.
Гаразд.
Ви мене розумієте? Ви таке можете зробити?
Це не проблема.
Я вже надавала таку послугу одного разу.
Як це?
Дівчинці, яка була трохи молодша за вас.
Її мама написала їй листи,
щоб вона отримувала їх після смерті мами
кожного року на свій день народження впродовж 50 років.
Впродовж 50 років? Тобто, 50 листів?
Так.
І зараз вона отримує лист кожного року.
Шкода, але я не можу дозволити собі так багато.
Усі мої гроші у коробці. Пишіть стільки, наскільки грошей вистачить.
То скільки ви зможете написати?
Три листи… Тоді по 20 символів на кожен лист…
Лише 20 символів?
«Мамо, бережи себе. Юріс».
Цього замало! Це я і сам можу написати!
Мені потрібно написати такі листи,
від читання яких мої мама, тато та брат
почуватимуться краще!
Юрісе, це наш звичний гонорар.
Але наша компанія надає спеціальну знижку дітям.
Що?
А значить, грошей у коробці вистачить
на написання будь-яких листів.
Це правда?
Правда.
Ви це вигадали щойно!
Я це не вигадала.
Ми створили спеціальні умови
для надання послуг в часи крайньої необхідності.
Особливі положення.
Не розумію…
Але… це круто!
Тобто, «добре»!
Гаразд, давайте почнемо!
Ваша рука…
Я втратила руки на війні.
Декілька років тому я теж була у лікарні.
Ви можете цим писати листи?
Знадобився час, щоб навчитись користуватись
штучною рукою, але зараз я добре управляюсь.
Навіть можу робити такі жести.
А ви кумедна.
Люди мені говорять лише:
«Як почуваєшся?», «Відпочинь».
А ви відрізняєтесь від мами, тата та медсестер.
Чим відрізняюсь?
Усі завжди переймаються щодо мене, жаліють мене,
надто захищають.
А я від цього втомився.
Розумію.
Намагатимусь усунути ці елементи зі свого набору емоцій.
Ви кумедна.
Ну гаразд…
Напишіть листа.
Для мого тата.
Твого тата?
Мій тато пішов на війну.
Він пішов у країну Лейденшафтліх.
Сказав, що скоро повернеться, але досі не повернувся.
Я хочу написати йому, зі мною, братом та мамою все в порядку.
Напишете листа для мене?
Давай запросимо Вайолет на вечерю.
Гаразд. Є одне місце.
Пам'ятаєш ресторан,
який ми відвідали вперше, коли Вайолет переїхала сюди?
Це ви?
Капітан Дітфрід?
Лейтенант-командер Ходжинс…
Чи звати вас Президентом?
Я постійно забуваю,
що війна давно скінчилась.
Що вам треба?
Що ж…
Пусти, Вайолет!
Капітане, я…
Пробачте мені мою зухвалість…
Нічого страшного, все гаразд.
Ось, тримайте…
Це моя стрічка?
Ви прийшли її повернути?
Я помітив, як ви впустили її.
Заждіть, то на вихідних Вайолет ходила…
Я ходила на кладовище,
де похована матір Майора.
Капітане, дякую що повернули її мені.
Ну гаразд.
Покладемо наші речі і підемо їсти!
Гарна ідея.
Вайолет, ходімо з нами.
Гаразд.
Гей!
Моя родина вирішила позбавитись човна, яким ми володіємо…
Човна?
Так.
На цьому човні він багато плавав в дитинстві.
На ньому багато книжок та іграшок мого брата.
Якщо вам щось з цього треба…
Звісно. Можна їх взяти?
Це все одно сміття.
Я йду! Де б цей човен не був пришвартований.
Я не знав, що ти відвідувала її могилу кожного місяця.
Я мала сказати про це?
Ні…
Ти не мала говорити.
Ти можеш робити, що хочеш у вільний час.
То ти збираєшся на човен?
Я повідомлю, коли саме.
Я ж сказав, що не треба повідомляти.
Вайолет.
Піти з тобою?
Не треба. Будь ласка, не відчувай тривогу, жаль
чи надмірний протекціонізм щодо мене.
Вона в порядку.
Замовкни! Сиди тихо і їж свою їжу!
Але Вайолет має рацію…
Ти не можеш весь час за неї турбуватись…
Звісно, можу.
Дітфрід, клятий виродок…
Він маніпулює Вайолет через її душевну рану…
Хтозна, може час із ним піде Вайолет на краще.
Вони можуть поділитися спогадами про Майора.
Він скористався тим, що Вайолет стала сиротою
і використав її як зброю на війні.
А якщо він змінився з того часу?
Їм все одно не варто зустрічатись?
А ти думаєш, їм треба зализувати рани один одному?
А що в цьому поганого?
Очевидно, що Вайолет все ще має почуття до Майора.
Я боюся, що ці почуття їй нашкодять, якщо ми нічого не вдіємо.
Може, Капітан привнесе той покій, який ми не зможемо.
Господи… Якщо в мене колись будуть діти,
то краще вже хлопчики…
Дівчинку моя нервова система не потягне.
Ось одна з книжок, яку він обожнював.
Він багато грав із нашим татом тут.
А це належало йому?
Ні, взагалі-то це моє…
Пробачте.
Не треба офіційного тону.
Гаразд…
Коли ви з Майором були дітьми,
то мабуть часто виходили в море…
Так. Тато брав нас із собою…
Тато присвятив себе армії,
але він також обожнював мореплавання.
Це єдине, що я від нього успадкував.
Це наша сімейна квітка.
Кому яке діло?
Вибач, що ти сказав?
Насправді ти хотів показати нам оце, так?
Ти хотів, щоб ми це побачили, щоб стали такими, як ти, чи не так?
Брате…
Ти лише хотів показати нам,
що в нас нема іншого вибору!
Брате!
В тебе, твого батька, у всіх в родині Бугенвіллея нема вибору,
крім як вступити в армію, так?
Тату, зупинись!
Не бий брата!
Я це зроблю!
Я піду по твоїм стопам!
Так як бунтівником в родині був я,
Гіл не мав іншого вибору, як прислухатися до батька.
Це моя провина, що він не міг обрати власне життя…
Але я все одно ставився до нього жахливо.
В мене вже нема братів чи сестер, тому я не розумію,
через що вам довелось пройти…
Але я розумію,
що можна мати змішані почуття до того,
хто справді близький тобі.
Ти справді розумієш почуття інших людей?
Я не намагаюся бути саркастичним…
Я знаю.
Можна я візьму цю книгу та настільну гру?
Так.
Час іти…
Ти в порядку?
Дякую, Капітане.
Ми втратили дещо важливе в житті.
Важливе для нас обох…
Пробач за нещодавнє.
Що сказав, що ти його не побачиш більше і що сказав, щоб забула.
Я сам не можу його забути.
Врешті-решт, він мій менший брат…
Так…
Якби я побачив його знову, то вибачився б багато за що,
і багато про що поговорив би…
Так…
Далі лист моєму брату.
Що ж йому таке написати…
Йому ж лише п'ять років.
Хоча він і маленький, вам є що написати. Опишіть свої почуття,
коли він народився.
Точно.
Я був такий радісний, коли він народився.
Він був таким теплим і м'яким, як тільки випечений хліб…
Але потім…
Ви почали відчувати, як ваш брат краде ваших батьків у вас?
Так.
Ви заздрили, коли батьки хвалили його?
Саме так.
Але в той же час, ви думали, який він чарівний, коли бігав за вами.
Так.
Звідки ви знаєте?
Я вже чула про таке почуття.
Після цього напишіть наступне:
«Живи повним життя замість мене.
Будь добрим до мами і тата, як був би я».
Ви хочете написати:
«Хай тебе балують замість мене»?
Як на мене, то ви не кажете речі, про які насправді думаєте.
Насправді, ви хочете, щоб ваші тато і мама
балували саме вас.
Схоже, ви знаєте усе.
Я написала багато листів.
Слова, відношення та почуття мають внутрішню та зовнішню складову.
Я почала розуміти, що те, що ми показуємо назовні
не завжди відображає внутрішню суть.
Тому інколи ми маємо відкрито розповісти
про свої справжні почуття, інакше про них не дізнаються.
Ось. Ви задоволені результатом?
Так. Дякую.
Я триматиму ці три листи при собі. І збережу їх.
Так.
Я сподівався, ви зможете передати ці листи в день моєї смерті.
Я попрошу лікарню проінформувати про це
вашу поштову компанію.
Гаразд…
Поклянетеся на мізинчиках?
На мізинчиках?
Так.
Ми з'єднуємо мізинчики ось так.
І клянетеся, що дотримаєтесь обіцянки.
Дякую, Вайолет.
Ваш палець такий холодний.
Відчуваю навіть в рукавицях.
Я мабуть охолону ще до приходу зими.
Навіть якщо це так,
ваші листи зігріють серця рідних,
бо ваші справжні почуття втішать батьків та брата.
Обіцяю, що передам їм листи.
Я закінчила свою роботу.
Стривайте!
Я б хотів написати ще одного листа…
Листа для Лукаса?
Я чула про нього з-під ліжка.
Для нього.
Якщо хочете йому щось сказати, краще зробити це особисто, поки ще можете.
Гадаєте?
Так…
Мені самій не вдалося запитати і сказати… всього того, що я хотіла…
Кому?
Тому, хто сказав: «Я люблю тебе».
Ця людина померла?
Сподіваюсь, що він все ж живе десь.
Що б ви сказали йому?
Що трохи зрозуміла, що значить «Я люблю тебе»…
Зрозуміли? І це все?
Лукас сказав…
що хотів мене провідати…
Але я відмовив…
Ми з Лукасом були близькі з раннього дитинства…
Ми завжди грали разом…
Але мої ноги та руки стали…
всихати…
Я не хочу, щоб він бачив мене таким.
Розумію. Я перетворю ваші почуття на слова для нього.
А щодо гонорару…
Юрісе!
Покличу медсестру!
Залишимо лист до Лукаса на наступний раз.
Пробачте…
Нічого…
Ці всі листи «загублені»?
Я перейняв їх від Роланда.
Гадаю, можна повернути лист відправникам, де вони вказані.
То ти просиш моєї допомоги, бо я Президент?
Молодь зараз не любить працювати понаднормово.
Але я працюю тяжко. Варто зробити віцепрезидентом мене!
Спочатку вивчись на бухгалтера!
Що?
Віцепрезидент має вміти читати бухгалтерські звіти.
Тепер я хоч знаю шлях до підвищення!
Може й час трохи повчитись…
Це хіба не…
Так. Тут полиця,
де ми тримаємо листи отримані останніми.
Цей почерк…
Що таке?
-Ні… -Що?
Адреса відправника — острів Екарте…
Цей острів був окупований Гардаріком.
Але після війни здобув незалежність.
Чому ви просили про зустріч, Президенте?
Послухайте…
Справа в тій Ляльці, що працює у вас?
Це вона щось сказала?
Що… Ні…
Не хвилюйтесь.
Вона відвідала човен і пішла.
Вона сказала, що ви будете турбуватись за неї.
Але вона сказала, що попередить, коли…
Ви не її охоронець.
Ви не маєте права її контролювати.
Як ти смієш таке казати, вилупку!
Вибачте, був неправий.
Я вмію розмовляти з людьми лише так. Прошу пробачення.
Я прийшов поговорити не про Вайолет.
Хіба це не…
Можете розібратись?
Президенте?
Пробачте, що турбую.
Хочу дещо обговорити…
Про що мова?
Я це ще не підтвердив…
І можливо, що я помиляюся…
Йдеться про… Майора?
Так?
З'явилася нова інформація про нього?
Є нова інформація про Майора Гілберта? Ви знаєте, де він?
То ви поїдете?
Так. Це може бути хтось інший звісно, але я поїду.
Не хвилюйтесь, ми тут про все подбаємо.
Вайолет… Ти в порядку?
А маю бути в порядку?
Якщо я справді побачу Майора, як це буде?
Чи зі мною щось не так?
Минуло багато років, як ми бачились в останнє.
Гадаєте, Майор мене впізнає?
Слухай… Вайолет…
А що я маю сказати, коли побачу його знов?
Розповісти про себе?
Чи про свої почуття?
Думаєте, я зможу їх пояснити?
А може він відчує огиду?
Послухай, Вайолет.
Це ж буде довга подорож, так?
Опиши свої думки в листі, поки їхатимеш.
Ми повернулись, Дейзі.
Привіт, вибач, що ми пізно.
Дейзі?
«Мене не буде якийсь час. Я поїхала до Лейдену».
Зрештою країна націоналізувала
її поштову компанію, як і інші,
а будівлю перетворили на музей.
Цікаво, куди вона подалась після звільнення…
Не поспішайте з оглядом, роздивляйтесь.
Пробачте, я вас не помітила…
Нічого.
Якщо будуть питання, я з радістю на них відповім.
Гаразд…
Взагалі-то, я працювала тут секретарем…
Справді?
Так…
Пробачте, а що це за марка?
О, так…
Це марка, яка ставилась лише на острові Екарте.
Острів Екарте…
Заждіть…
Ви сказали, що колись працювали тут.
Саме так…
О, море благословення…
Море, що єднає весь світ…
Чайки танцюють у небі над тобою…
Риба плаває посеред тебе…
Молюски знаходять притулок в землі під тобою…
Ти даєш світло…
Ти плекаєш життя…
Ти проливаєш свою любов…
Ми продовжуємо жити поряд із тобою.
До своєї смерті.
Ми ввіряємо тобі свої тіла
раніше, зараз і повсякчас.
Це мало б бути ритуалом подяки морю…
Але переросло у день жалоби за тими, хто не повернувся…
На жаль, ніхто не повернувся на острів.
Ми єдині, хто тут залишились:
літні люди, жінки та діти…
Всі чоловіки загинула на війні, а не в морі…
Я завинив перед предками…
Усіх наших батьків
вбили солдати Лейдена, так?
Що? Так…
Хочу, щоб всі в Лейдені загинули! Вони заслуговують на це.
Гімн, який вони зачитали,
той самий, щоб на фестивалі в Лейдені.
Кажуть, його написала відома Лялька,
на ім'я…
Вайолет Евергарден…
Усі! Час їсти!
Ходімо!
Вчителю, я вас люблю!
Пішли!
Ходімо вже!
Майоре, пройшло стільки часу…
Хоча вас не було поряд,
я думала про вас кожного дня і ніколи не забувала…
Сподіваюсь, мої молитви не були даремними…
і моє бажання збудеться…
і я зможу нарешті побачити вас… колись…
Слухай, Вайолет.
Як думаєш, зможеш тут почекати?
Я теж іду!
Гаразд, але… якщо Гілберт і справді тут…
На це має бути причина, яка нам невідома.
-Тож… -Мені байдуже!
Може тобі й байдуже…
А як щодо нього?
Я чув, його справжнього імені тут не знають.
Острів маленький.
Думаю, він не хоче ніяких пліток.
То може зачекаєш тут?
Гаразд.
Я чекатиму скільки треба, лише б побачити Майора знову.
Ти тут вперше. Роздивись тут все.
Зрозуміла.
Ні, я не знаю, хто він?
Вітаю, пане!
Привіт.
-Ви чийсь тато? -Я не…
-То хто ж ви? -Ви моторошний.
Ні, я з поштової компанії.
То ви приїхали доставити листа?
Ну… Так…
Я ледь не забув! У мене для вас дещо є!
Злякався!
Ходімо!
Схоже, сина я теж не здужаю…
Ви чиясь сестра?
Я…
З поштовою компанії?
Саме так.
Так і знав!
Це для вас!
Ось!
Комаха. Це богомол?
Ви не боїтесь?
В нього не вистачає кінцівки.
Як і в нашого Вчителя Жільбера.
А у вашого вчителя…
ще й ока нема?
А ви багато знаєте!
А він тут вже давно?
Так.
І ваш учитель…
в порядку?
Так! В нього правої руки нема, але він і лівою з усім порається.
-А ще він швидко бігає! -Так, дуже швидко!
-Правда ж? -Ага.
А ви б не могли ще розповісти
про нього?
Про вашого вчителя.
Гаразд!
Наш учитель дуже приємний!
Він пояснює речі знову і знову, доки ми не зрозуміємо!
Хто там?
Заходьте.
Якщо ви чогось не розумієте, то…
Я не думав, що це можливо…
Ти вижив…
Гілберте…
Тут мене називають Жільбером.
Розумію.
Вибач за несподіваний візит.
Як ти мене знайшов?
Ти написав листа хлопчику.
Усі недоставлені листи повертаються до поштової компанії…
Ми їх перевіряємо перед надсиланням назад відправнику…
Я випадково натрапив на твій…
То скажи мені, чому ти тут?
Після тієї битви…
Я прокинувся на лікарняному ліжку…
Документів при мені не було, мене відправили до лікарні при монастирі…
Я пропрацював там деякий час…
А потім замість повернення додому, я трохи мандрував…
І потрапив сюди рік тому.
Я писав листи на прохання дітей і почав викладати
в місцевій школі…
Знаю, мені слід було повідомити армію, але…
Це не має значення.
Ти це знаєш, що Вайолет теж вижила?
Так…
А якщо знав, то чому не навідався?!
Вайолет…
Вона чекала на тебе увесь цей час!
Бо це я зробив її нещасливою!
Без мене їй тільки краще…
Вона теж приїхала…
І чекає зараз надворі.
Ти хоч розумієш, як сильно вона хотіла побачити тебе?
Я не можу…
Але Гілберте…
Я не можу більше її бачити…
Ти…
Він мертвий…
Гілберт Бугенвіллея помер…
Так усі гадали.
І через багато років усі змирились і цим…
Тому ти маєш дати мені жити іншим життям.
Гілберте…
Зараз сезон збору врожаю винограду.
Я допоможу цим людям.
Всі чоловіки острова пішли на війну,
і жоден не повернувся.
Ходжинс, прошу тебе… Покинь мене…
Я повернуся…
Я маю знати,
чи ти ненавидиш мене.
Не розумію суті вашого питання.
Я вас підвела, Майоре?
Якщо я можу щось покращити, скажіть, я це зроблю!
НІ…
Справа не в тобі…
Я сказав тобі, що ти не зброя…
Та все одно використав тебе…
Я ж тут саме для цього! Бути вашою зброєю!
Ми здаємо позиції?
Що мені робити далі?
Майоре, віддайте мені наказ!
Президенте!
Це він!
Це справді він!
Я поговорила із дітьми…
Ви його бачили?
Бачив.
З нам все гаразд? Крім ока та руки звісно.
Так…
То я можу його побачити?
Він сказав…
що не може вас бачити…
Він зайнятий?
Я дочекаюсь, поки він звільниться…
Справа не в цьому…
Я почекаю, скільки треба…
Тобі не можна!
Тоді завтра…
Звісно…
Я піду побачитись із ним завтра і поговорю…
Він має побачитись із тобою…
Я не розумію, тобто…
Він не зайняти…
Просто він не хоче мене бачити?
Але чому?
Я не можу цього пояснити…
Він сказав, так буде краще для вас обох…
Як це може бути краще?
Як?!
Вайолет…
Вайолет, стривай!
Коли закінчите будувати це, ми легко підніматимемо виноград нагору.
Ви дуже нам допомогли…
Схоже, буде сильний дощ…
Майоре!
Я знаю, де він.
Майоре…
Майоре!
Мені шкода!
Мені шкода, що прийшла у ваш дім…
Майоре… Якщо ви вижили,
чому не повідомили мені?
Чому не прийшли побачитись?
Я хочу побачити вас…
Я хочу продовжити нашу розмову…
Я почала розуміти
що значить «я люблю тебе»…
Іди…
Забирайся!
Я чекатиму тут.
Я чекатиму, доки не побачу вас…
я нікуди не піду…
Я більше тобі не потрібен…
Якщо я буду із тобою, то згадуватиму…
Як я взяв тебе надто юну на поле бою…
як ти втратила обидві руки
через мої накази…
Майоре… ви жалкуєте, що я існую?
Жалкуєте, що я жива?
Із-за мене…
вам боляче…
Хоча я й не розумію всього, що ви відчуваєте,
але дещо я розумію,
я розумію…
Гілберте, ти ідіот!
Користуйтесь цими.
Дякую вас.
Ми не знайшли іншого місця для ночівлі.
Це маленький острів. В нас навіть готелю нема.
Вайолет. Цей маяк працює ще і в якості поштового відділення.
Бачиш це…
Коли розцвітає ця квітка, розпочинається нова пора…
«Очі принца були наче сині сапфіри.
А меч на його стегні був оздоблений іскристими червоними рубінами».
Мушу сказати, ти вже добре читаєш.
Я тобою пишаюсь.
Тримайся біля мене.
Будь біля мене завжди, Вайолет.
Буду.
Ви двоє з поштової компанії з Лейдена?
Що? А… Так…
А дівчина, яка приїхала із вами,
то Вайолет Евергарден?
Ваша поштова компанія отримала дзвінок із лікарні.
Хлопчик на ім'я Юріс знаходиться в критичному стані…
Юріс? А хто це?
Він…
один з клієнтів…
Передайте ці листи в день моєї смерті.
Гаразд.
Я повертаюсь.
Я повертаюсь у Лейден.
Вайолет?
Ти повертаєшся? Надворі вирує буря.
Човни не вийдуть на воду до ранку.
Ти до Гілберта?
чи не так?
Я хочу побачити його!
Я хочу його побачити!
Але…
Але я поклялася на мізинчиках!
Я пообіцяла Юрісу і не підведу його.
І я не дописала одного листа…
Але якщо поїдеш зараз, то повернешся лише через три дні…
-Ви не можете їхати швидше? -Їду так швидко як можу.
Бенедикт та Айріс поїхали до лікарні,
вони передадуть твої листи.
Добре.
Пробачте.
Юрісе, любий, прибула Лялька, як ти і просив.
Ти хотів написати листа, так?
Вайолет… це ви?
Я Айріс. Я її заміщаю.
Вайолет зараз дуже далеко.
Вона нарешті побачилась із тим, хто їй дорогий.
Це той, хто навчив її слів «Я люблю тебе»?
Саме так.
То він досі живий…
Радий це чути…
Я про вас багато чула…
Ви хочете написати листа Лукасу, так?
Так…
Скажіть, що хочете написати?
Юрісе?!
Юрісе!
Юрісе… все буде гаразд…
Так! Прошу, з'єднайте зараз же!
Прошу!
Юрісе… Це Лукас…
А що…
Що мені з цим робити?
Просто скажи: «Привіт».
Юрісе!
Так…
Привіт…
Лукасе…
Так!
Пробач, що я сказав, що не хочу, щоб ти приходив…
і що не хотів тебе бачити.
Пробач…
Мені шкода…
Не треба вибачатись!
Я…
Спочатку я засмутився, що ти не хочеш мене бачити,
але подумав, що якщо ти так хочеш, то так краще для тебе,
і старався не приходити…
Але не зміг зупинити себе…
і ходив до лікарні багато разів…
І я бачив твоє обличчя через вікно.
Вибач, що я образив тебе…
Ні…
Я на тебе не злий.
Юрісе,
ми з тобою завжди були найкращими друзями, так?
Давай будемо найкращими друзями назавжди.
Так…
Звісно…
Дякую за це…
Це жахливий пристрій все ж буває корисним іноді.
Юрісе!
Вона пише, що вони не змогли написати листа…
Але він зміг поговорити із Лукасом по телефону наостанок…
і він сказав йому все, що хотів.
«Пробач» і «дякую».
Вони також передали листи, які ти написала,
його батькам і молодшому брату.
«Мамо, твої млинці були такими смачними.
Але я знаю, що якби їх більше овочів,
ти була б щасливіша…»
«Тату, я обожнював рибалити та відпочивати на природі із тобою.
Мамо і тату, я щасливий бути вашим сином.
Я люблю вас…
Юріс».
Ще залишився лист для молодшого брата.
Для мене?
Так.
«Сіоне,
пробач, що я сердився та був злий на тебе інколи.
Але я був дуже радий,
коли ти народився.
Дякую, за те, що ти зробив мене твоїм старшим братом.
Живи повноцінним життям за мене…
Тепер, коли мене не стало, подбай про маму й тата за мене…
розважайся з ними…
і давай їм себе балувати…
Мій любий молодший братику.
Від твого старшого брата».
Дякую, братику!
Я такий радий!
Мама і тато також раді, так?
Так…
Так.
Дякую, Юрісе…
Вони сказали Юрісу, що ви зустрілась із дорогою вам людиною.
Він був за вас радий.
Завітаємо до нього зранку.
І якщо він не вийде, я виб'ю двері
і всаджу йому ляпаси…
-Ні… -Що?
Якщо хтось і має бити Майора, то це я…
-Вайо… -Жартую.
Я відпливу до компанії
завтра.
Що?
Я повернуся і писатиму листи.
В мене багато роботи.
Вайолет…
Майор живий і з ним все гаразд…
Я гадала, що більше його не побачу…
Але я почула його голос…
Я почула…
І цього…
цього мені достатньо.
Ось так…
Гаразд. Спробуємо.
Ось воно! Їде сюди!
Це неймовірно…
Від тепер все стане набагато легше.
Це старий та дівчина із поштової компанії!
Старий?
Подивіться, яку машину зробив наш учитель!
-Хіба не чудово? -Так!
-Так багато! -А скільки вона витримає?
Вона чудова!
Здорово! Я хочу спробувати.
Вона дивовижна, правда ж?
Так.
Зможете передати це вашому вчителю,
Гаразд, обов'язково передам!
Бувайте!
Бути самотнім — не ваш тягар.
Усі чоловіки цього острова покинули його і більше не повернуться…
багато людей загинуло на війни за те, у що вірили…
І в цьому винні усі.
Ми думали, що життя стане кращим,
якщо ми переможемо…
Ми так ненавиділи людей Лейденшафтліха.
Але…
зрештою постраждали усі
Знаєте…
Якщо у вас є дім, варто до нього повернутись.
Ні, я залишусь тут…
назавжди…
Ви дуже допомагаєте нам тут…
Привіт.
То ти нарешті зміг
обрати власний шлях? Тому ти на цьому острові?
Мушу визнати, місце і справді гарне…
Привіт, брате…
Живеш тут безтурботним життям,
а на похорон матері часу ходити нема?
Як би вони до мене не відносились, а ти всім подобався.
Пробач.
Вайолет навідувалась на могилу нашої матері.
Й досі навідується раз на місяць.
Я планував вибачитись перед тобою,
якщо б колись тебе побачив…
Але зараз
я хочу запхати тебе у мішок
і потягти виправляти ситуацію із Вайолет…
Мені не слід було…
вплутувати її…
Але вплутав. То чого ж ти хотів?
Я більше за все хотів,
щоб вона раділа своїй юності…
щоб насолоджувалась
прекрасними речами…
щоб її серце
надихала краса…
Я хотів дати їй все це…
Але…
Цей лист тобі. Прочитай.
Дорогий Майоре Гілберте…
Пробачте за такий раптовий візит.
Це мій останній лист вам.
Причина, з якої я сьогодні жива
і навчилась любити інших —
це ви.
Дякую, що прийняли мене такою, якою я була. Ви стали першим.
Дякую, що читали мені,
що навчили читати. Ви навчили мене багатьом речам.
І за це я вам вдячна…
Дякую вам за брошку,
вона завжди буде зі мною…
Дякую вам за те,
що завжди тримали мене біля себе…
Дякую.
Від усього серця…
дякую, що подарували мені
«я люблю тебе».
Слова «я люблю тебе»
стали путівною зіркою мого життя.
З моменту, коли зрозуміла, що ці слова означають,
хотіла сказати, що теж вас люблю…
Майоре…
Ви змінили моє життя більше, ніж уявляєте.
Дякую…
Дякую за все…
Часом усім важко бути чесними із собою…
Тепер я продовжу сімейну традицію Бугенвіллея.
Ти тепер вільний…
Іди.
Вайолет, зажди!
Вайолет, повернись!
Майоре…
Шілберт…
Майоре!
Вайолет!
Майоре…
Вайолет, послухай…
Ти маєш розуміти, я більше не твій старший офіцер…
Я заставив тебе страждати…
І я не той, хто ти думаєш…
Я не гарний командир і не гарна людина…
І я знаю, що не заслуговую на тебе…
Але навіть зараз…
Ще й досі…
Я люблю тебе…
А я…
Залишся тут зі мною, Вайолет…
Я…
Майоре…
Я також…
Вайолет, не плач…
Якщо продовжиш, то я теж заплачу…
Я хочу витерти твої сльози…
Підніми обличчя… Прошу…
Я…
Майоре…
Я люблю тебе… Вайолет…
Я завжди хотів це зробити…
Після закінчення усіх листів, що накопичились,
вона покинула робота у поштовій компанії…
і стала надавати поштові послуги на маяку на острові.
Згодом поштовий офіс переїхав на головну вулиці острова.
Телефон зрештою поширився і професія Ляльки зникла.
Та я впевнена, вона написала ще багато листів,
для людей, які жили тут.
Інакше б…
Ця марка випускалася Меморіальним фондом Поштової Компанії «Сі-Ейч».
І продається лише на цьому острові.
Цей острів — рекордсмен із відправлених листів
на кожного жителя.
Колись давно написанням листів займались «Ляльки».
На цьому острові жила відома Лялька,
яку всі обожнювали…
Її звали…
Вайолет Евергарден.
Я вивчаю її життя.
Вона написала багато листів для моєї бабусі.
Якщо я не можу чогось їм сказати,
можливо зможу описати це в листі…
Я хочу розповісти про справжні почуття…
Ми не знаємо, скільки нам відведено,
тому маємо розповісти про свої почуття дорогим нам людям, доки є час…
Тату…
Мамо…
Дякую…
«Я ЛЮБЛЮ ТЕБЕ»
ВАЙОЛЕТ ЕВЕРГАРДЕН
Переклад субтитрів: Дмитро Гаращук