Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
SZERETETTEL
Olyan hirtelen történt.
Ha nem érezte jól magát, hívnia kellett volna minket.
Biztos azért nem mondott semmit, mert tudta, hogy úgysem érsz rá.
Nagyi mindig is ilyen volt. Te is tudod.
Daisy…
Csak nem engem…
hibáztatsz ezért?
Nem igazán.
De… Nagyi biztosan szeretett volna gyakrabban látni.
Több időt tölteni veled.
Mert Nagyi…
nagyon szeretett téged, Anya.
Nagyi nagyon fiatalon veszítette el az édesanyját.
Levelek?
Nagyi Dédimamától kapta őket, miután meghalt.
Hogy írhatott neki a halála után?
Egy marionettet kért meg, hogy Nagyi minden születésnapján
küldjön neki egy levelet. A halála után is.
Marionettet? Vannak levélíró marionettek?
Egyszer régen valaki írógépet készített a vak feleségének.
A gépet emlékíró marionettnek nevezte el.
Egy idő után az íróként dolgozó nőkre is ráragadt a marionett név.
Írók? Leveleket írnak az ügyfél helyett?
Igen.
Akkoriban még sokan voltak írástudatlanok.
De egyre többen tanultak meg írni-olvasni, és a telefonok is elterjedtek.
Ma már kevesen leveleznek.
Valószínűleg a marionettszakma is kihalt.
Akkoriban a különleges vagy nehéz üzenetek megfogalmazását
még marionettekre bízták.
Nagyi számára sokat jelentettek azok a levelek.
Értem.
Vissza kell mennünk. Várnak a betegeink.
- Igen. - Gyere te is, Daisy!
Én még maradok egy kicsit.
Nagyi magányos lesz, ha senki nem marad itt a temetés után.
Daisy!
Miért nem indulsz, Anya?
A munkád mindig is fontosabb volt a családodnál.
Ez nem igaz.
Te és a Nagyi is nagyon fontosak vagytok számomra.
Jól van, kiviszlek a vasútállomásra.
Daisy, munka után visszajövünk.
Nagyi, már megint megbántottam Anyát.
Pedig tudom, hogy nagyon nehéz a munkája.
Drága Ann! Boldog nyolcadik szülinapot!
Sok szomorú dolog történt veled,
amik miatt lehet, hogy nagyon magad alatt vagy.
De ne add fel a reményt! Még akkor is, ha legszívesebben elsírnád magad,
ne feledd:
Anya nagyon szeret téged.
Drága Ann! Boldog tizedik szülinapot!
Biztosan nagyon sokat nőttél már.
És biztosan még mindig imádsz olvasni és táncolni.
Gyűjtöd még a kitalálósdikat és a bogarakat?
Boldog 18. szülinapot!
A mai nappal felnőtt nő lettél. Van már esetleg udvarlód?
Kapcsolati tanácsot sajnos nem tudok adni, de biztosan remek embert választottál.
Boldog szülinapot, Ann!
Már 20 éves vagy. El se tudom hinni.
De ne feledd, hogy a felnőttek is szomorkodhatnak néha!
Én akkor is ott leszek melletted.
Ann…
én mindig ott leszek melletted.
Ann!
Minden születésnapján
kapott egy ilyen levelet?
Dédimama…
biztosan nagyon aggódott Nagyiért.
Egy kivágott újságcikk?
Ez meg ki?
A leveleket egy marionett írta, aki akkoriban nagyon híres volt.
Még egy hercegnőnek is írt szerelmes levelet.
Egy opera szövegkönyvét is ő írta meg egy népszerű énekesnőnek.
Sőt, egy híres drámaíró darabját is ő vetett papírra.
Egy leideni postaszolgálatnál dolgozott,
de 18 évesen felmondott.
Azóta semmit nem lehet tudni róla.
A marionett neve…
Az északi fronton találtuk.
Nincs neve.
Köszönj szépen!
Hogy bánhatsz így egy gyerekkel?
Gil, ő nem egy gyerek.
Hanem egy fegyver.
Csak hadianyag.
Szeretnéd, hogy elnevezzelek?
Violet.
Szerintem nagyon is illeni fog rád ez a név.
Nem egy tárgy leszel, hanem valaki, aki méltó erre a névre.
Violet Evergarden.
Lépjen elő!
Az idei tengerhez írt himnusz szerzője
átadja művét az ez évi tengeristennőnek,
Ms. Ilma Felicének.
Nagyon jól sikerült a tengerhez írt himnusz, Violet!
Jól mondja. Sokat dolgozhattál rajta, Violet.
Igen.
Nem egy szokványos levél volt.
A tenger végtelen.
Számtalan élőlény otthona.
Bőséges és gyönyörű világ.
Még sincsenek érdemei, nincsen társadalmi státusza, sem személyisége.
Nehéz volt magasztalni.
Ó! Nos, hát…
Oké. Jövőre én írom meg.
Csak akkor írhatsz himnuszt a tengerhez, ha téged választottak ki.
Akkor mostantól rengeteg remek levelet írok,
hogy biztos engem válasszanak. Mit szólsz, Violet?
Igen. Remélem, téged választanak.
Hagyd csak rám!
Igen.
Violet Evergarden!
Polgármester úr… és kedves felesége!
Violet, bemutatom Leiden polgármesterét és a feleségét.
Örvendek a szerencsének.
Mindent megteszek, hogy teljesítsem a megbízást.
Emlékíró marionett vagyok. Violet Evergarden, szolgálatára.
Milyen gyönyörű! Tényleg olyan, mint egy marionettbábu.
Igen.
Sokat hallottam már önről.
Én terjesztettem elő a nevét a himnusz megírására
a tengeri hálaadóünnepre.
A szerelmes levelek,
és a flugeli uralkodó, Damian király számára írt esküje
gyönyörűek voltak.
Pont olyan gyönyörűek, mint ön.
A koronázási esküben
mindössze szavakba öntöttem Damian király terveit és szándékait.
Bár azt mondja, gyönyörű vagyok,
a megjelenésemnek semmi köze az általam papírra vetett szavakhoz.
Ne haragudjon!
Violet úgy érti…
Csupán bókolni szerettem volna.
Ön jelenleg marionett, de előtte katona volt,
Leidenschaftlich megmentője.
Nem én mentettem meg.
Sok katona küzdött Leidenschaftlichért. Rengetegen az életüket áldozták érte.
Én is sokakat öltem meg. Tehát…
nem érdemlek dicséretet.
Eszünk valamit?
Jakiszobát kérek!
- Valami mást is kipróbálhatnál. - Jól van.
Violet!
Erica!
Rég találkoztunk.
Úgy látom, jól vagy!
Igen. Rég találkoztunk, elnök úr.
- Milyen a drámaíró asszisztensének lenni? - Violet is neki dolgozott, igaz?
Igen.
Én mutattam be neki Ericát, amikor megnéztük az előadását.
Megkértem, hogy fogadjon a tanítványának.
Mindennap ír és újraír valamit.
Alig győzöm a gépelést.
De sokat tanulok tőle.
Kérsz jakiszobát?
Benedict, beszélgetni próbálunk, nem tűnt fel?
Ne beszélj így velem! Olyan gonosz vagy.
Van kedved együtt körbenézni az ünnepi vásárban?
Sajnálom, de nem. Köszönöm a meghívást,
de a jövő havi előadást fogjuk próbálni.
Te írtad a szövegkönyvet?
Igen. Egy rövid darab, a közösségi házban fogjuk előadni.
Gyertek el megnézni!
Mennem kell.
Viszlát később!
Jól van.
Ha valamit nagyon akarunk, az tényleg megvalósul.
Van, ami nem, bármennyire is akarjuk.
Azzal mi a helyzet?
Nekem is búcsúznom kell.
Nagyon sok a munkám.
Miért nem pihensz egy napot?
Ünnep van!
Nem. Követnem kell a felállított munkabeosztásomat. Visszamegyek.
Őrnagy úr…
Őrnagy úr?
Menekülj! Hagyj itt! Menekülj!
Nem! Nem hagyom, hogy meghaljon.
Hagyd abba!
Hagyd ezt abba!
Menj!
Violet!
Menj…
és légy szabad!
Teljes szívemből…
szeretlek.
Drága Gilbert őrnagy!
Ma is hirtelen eszembe jutott valami önről.
Mindegy, mit látok, mindegy, mit teszek,
ön az összes emlékemben ott van.
Hiába telik az idő, és távolodik a múlt,
a közösen töltött idők emléke ugyanolyan élénken él bennem.
Ön maga mellett tartott.
Amikor még semmire nem voltam képes, megtanított élni.
És öntől hallottam azt a szót:
szeretlek.
Elsőként öntől.
Ezért nem bírom ki, hogy ne írjak újra önnek.
Remélem, egy napon kézhez kapja ezt a levelet,
és imádkozom, hogy valóra váljon az álmom.
Három korze a visszajáró.
Köszönöm szépen.
A súlya 1,2 leib, úgyhogy 11 korzét kérek.
CH Postaszolgálat, üdvözlöm.
Mindent megteszek, hogy teljesítsem a megbízást.
Emlékíró marionett vagyok. Iris Cannary, szolgálatára.
Igen. Itt van.
Köszönöm a türelmét. Az ön által kért marionettnek
a következő három hónapban nincs szabad időpontja. Esetleg segíthetek én?
Ó, értem.
Igen, érthető.
Akkor foglalok önnek időpontot három hónap múlvára.
Igen, így van.
Viszonthallásra!
Iris!
Ne vágj ilyen képet az ügyfeleknek!
Azt a telefon túlvégéről úgysem látják.
De hallják a hangodon.
Értettem.
Neked is sok ügyfeled van, nem?
Neked több, Cattleya.
Ha így haladok, örök harmadik maradok.
Köszönöm a munkátokat.
Ó, elnök úr! Az ön munkáját is köszönjük.
Kemény héten vagyunk túl. Remélem, kipihenitek a hétvégén.
Én üzleti útra megyek a hétvégén.
Írnok leszeg a Gardarikkal kötött kereskedelmi szerződés újratárgyalásán.
Ó, igaz…
Én a polgármester feleségének partijára terveztem menni.
Hátha szerzek pár új ügyfelet.
Milyen keményen dolgoztok!
Én nemrég kezdtem teniszezni.
Azt reméltem, találok egy partnert.
Ön nem érzi a közelgő válságot?
Dolgoznunk kell, amíg lehet.
Hamarosan már senki nem fog leveleket küldeni amiatt a szörnyű masina miatt.
Nemsokára felépül a rádiótorony.
Ha elkészült, mindenki telefont fog vásárolni.
Igazad van.
Sok minden változni fog.
Lassanként a postaszolgálatunknak is változnia kell.
Egyszer eljön a napja, hogy a marionettek munkája…
ódivatúvá válik.
Elavul a szakma, és nem lesz rá szükség.
Pontosan ezért kell dolgoznunk, amíg még lehet.
Violet, te is mész a partira?
Nem, én…
Nehogy már a vetélytársam is ott legyen!
Így van. Nem akarom ilyen helyzetbe hozni.
Más programom van.
Jól van!
Ez mi volt? Folytassuk az adogatást!
Egy lánnyal menne,
de ma önnel játszom…
Senki nem ér rá.
Violet sem fogadta el a meghívásom.
Én örülök, hogy végre kimozdul.
Jó, hogy nálunk dolgozik.
Segít felkelteni a lányok figyelmét.
Levélkihordáskor sokan kérdik, hogy a CH Postaszolgálattól vagyok-e.
„Nem ott dolgozik az a Violet? Bemutathatnál neki.”
Ne merd Violetet a piszkos céljaidra használni!
De…
kíváncsi vagyok, hova ment.
Maga túlzottan félti.
Százados úr!
Tehát te vagy az.
Te hozol minden hónapban virágot anyám sírjára.
Holnap kellett volna jönnöm, a halála évfordulóján,
de el akartam kerülni a rokonait.
Megsértettem, hogy eljöttem?
Nem.
De nem kellett volna idáig utaznod.
Ma szabadnapod van.
Igen, ezért tudtam eljönni.
Helyette teszed?
Nem, nem az őrnagy helyett.
Saját akaratomból jöttem.
Hány év telt már el a háború óta?
Érted, igaz? Ő nem…
Felejtsd el Gilbertet!
Nem megy. Nem tudom elfelejteni.
Amíg csak élek…
nem tudom elfelejteni.
Hé!
Ibolya…
Nem, az nem ibolya. Az a virág egy árvácska.
Értem. Látom, tájékozott vagy.
Még ha soha többé nem látom…
„Akkor sem tudom elfelejteni.” Hmm.
A szalagom!
- Halló? CH Postaszolgálat. - Ööö, beszélhetnék egy marionettel?
Marionett vagyok.
Igazán? Volna egy munkám az ön számára.
El tudna jönni hozzám?
Ma zárva vagyunk.
Ó, igazán?
Értem.
Elnézést, de a hangjából ítélve fiatal lehet.
Mi köze a koromnak a levélíráshoz?
A marionettek bárhova kimennek, nem? Vagy ez hazugság?
Nem. Ez így igaz.
Akkor jöjjön el!
Ki az?
A marionett a CH Postaszolgálattól.
Ó! Jöjjön be!
Elnézést.
Örvendek a szerencsének.
Mindent megteszek, hogy teljesítsem a megbízást.
Emlékíró marionett vagyok. Violet Evergarden, szolgálatára.
Tényleg eljött.
Ahogy kérte.
Elég fiatal. Biztos menni fog?
- Minden tőlem telhetőt megteszek. - Yuris!
- Bátyó, itt vagyunk! - Bejöhetünk?
Egy pillanat!
Bújj el, gyorsan!
Gyerünk már!
Bátyó!
Yuris, itt volt valaki?
Nem.
Biztos? Mintha beszédet hallottam volna.
Hogy vagy?
Mindennap ugyanezt kérdezed!
Jól vagy?
Ha jól lennék, nem lennék itt, nem?
Bocsáss meg!
Bátyó, bátyó!
Olvasok neked mesét!
Nem akarok mesét. Hülyeség.
A bátyád nem érzi jól magát.
Azért annál többről van szó. Három műtétem volt. Egy éve kórházban vagyok.
Yuris! Jut eszembe, Lucas meg akar látogatni.
Látni szeretne.
Nem akarom.
Miért? Olyan közeli barátok voltatok.
Mondom, nem akarom!
Ez meg mi?
Milyen régi!
Hozzá ne nyúlj, te hülye!
Jött egy látogató a szomszéd kórterembe, ő hagyta itt.
Megkért, hogy vigyázzak rá.
De…
elálmosodtam.
Ne haragudj! Akkor elmegyünk sétálni.
Jó ötlet! Pihenj csak!
Jövünk máskor is.
Sajnálom.
Most már előjöhetek?
El tudná magyarázni, miért kellett elbújnom?
Fiatalúr!
Szólíts csak Yurisnak!
Rendben, Yuris.
Az anyám, apám és öcsém tudta nélkül akarok írni valamit.
Egy levelet?
Igen.
Leveleket mindhármuknak.
Akkorra szánom őket, ha elmentem.
Úgyhogy a megírás után egy darabig nálad maradnának.
Ne küldd el őket rögtön!
Igen.
Érthető, ugye? Megoldható a dolog?
Nem probléma.
Volt már hasonló megbízásom.
Volt egy kislány, nálad valamivel fiatalabb, Yuris.
Az anyukája leveleket írt neki,
hogy minden évben kapjon tőle egyet
a születésnapján, 50 évvel a halála után is.
Ötven évig? Ötven levelet írtál?
Igen.
A mai napig megkap egyet minden évben.
Sajnos én nem engedhetek meg ennyit magamnak.
A pénzem a dobozban van. Írj annyit, amennyi kijön belőle!
Hány levélre elég?
Ha három levelet szeretnél, akkor levelenként 20 karakter fér bele.
Csak 20 karakter?
„Anya! Vigyázz magadra! Yuris.”
Ez nagyon kevés. Ennyit én is meg tudok írni.
Én azt szeretném, ha Anya, Apa és az öcsém
a leveleim olvasása után
jobban éreznék magukat.
Yuris, ez az általános árunk volt.
A cégünknél a gyerekek kedvezményt kapnak.
A pénzed bármilyen levélre elegendő lesz,
amilyet csak szeretnél.
- Tényleg? - Tényleg.
- Ezt csak most találtad ki. - Nem én találtam ki.
Ezt a különleges szabályt
azért hozták, hogy vészhelyzetben is segíthessünk.
A vészhelyzeti rendelkezés.
Nem igazán értem.
De menőn hangzik!
Azaz jól hangzik.
Jól van, kezdjük!
A kezed…
A háborúban vesztettem el.
Néhány éve én is kórházban voltam.
Ezzel tudsz írni?
Időbe telt megtanulni a műkéz használatát,
de most már nincs vele gond. Még ilyen finom mozdulatokat is tudok.
Elég vicces vagy.
Egész nap csak azt hallgatom: „Hogy vagy?” „Minden oké?” „Aludj!”
Más vagy, mint Anya, Apa, meg a nővérek.
Miben vagyok más?
Mindenki csak aggódik, meg sajnál.
Túlzottan féltenek.
Már nagyon unom.
Értem.
Megpróbálom félretenni ezt a három érzést.
Tényleg vicces vagy.
Jól van. Akkor…
Írj nekem egy levelet!
Az apukámnak.
Az apukádnak?
Igen. Apa elment a háborúba.
Egy Leidenschaftlich nevű országba.
Azt mondta, hamarosan visszajön, de még nincs itthon.
Ezért akarom neki megírni, hogy én, a testvérem és az anyukám is jól vagyunk.
Megírnád nekem a levelet?
Hívjuk el Violetet vacsorázni!
Menjünk el abba az étterembe!
Tudja, ahova először mentünk Violettel!
Te vagy az!
Dietfried százados.
Hodgins alezredes!
Illetve nem is. Elnök úr!
Mindig elfelejtem, hogy a háborúnak hosszú évek óta vége van.
Mit keresel itt?
Nos…
Violet!
Százados úr!
Elnézést kérek az arcátlanságomért.
Szóra sem érdemes.
Tessék.
Az nem az én… Ezt hozta vissza?
Észrevettem, hogy elhagytad.
Tehát ahova Violet ment…
A temetőben voltam, ahol az őrnagy úr édesanyja nyugszik.
Százados úr, köszönöm szépen.
Na, jól van.
Pakoljunk le, aztán mehetünk enni!
Jó ötlet!
Violet, gyere velünk!
Rendben.
Hé!
A családom úgy döntött, eladunk egy hajót.
Egy hajót?
Igen.
Az örcsém rengeteg időt töltött rajta gyerekkorában.
Tele van a régi könyveivel és játékaival.
Ha kérsz valamit ezek közül…
Megkaphatom őket?
Csak egy csomó kacat.
Elmegyek. Bárhol is van a hajó, elmegyek.
Nem tudtam, hogy minden hónapban elmész a sírjához.
El kellett volna mondanom?
Ööö, nem…
Egyáltalán nem.
Úgy töltöd a szabadidődet, ahogy akarod.
És… megnézed a hajót?
Szólni fogok, ha igen.
Most mondtam, hogy nem kell.
Violet!
Elkísérjelek?
Nem lesz gond. Félreteheti az aggódását, sajnálatát
és túlzott féltését!
- Úgy érti, nem lesz gond. - Csönd! Te inkább egyél!
Violetnek igaza van.
Nem aggódhat folyamatosan érte.
Dehogynem aggódok!
Az a szemét Dietfried…
Feltépi a sebeket Violet lelkében.
Jót is tehet Violetnek. Megoszthatják egymással az emlékeiket az őrnagyról.
Ez az ember kihasználta, hogy Violet elárvult,
és fegyverként használta.
És ezért ne beszéljen vele, akkor sem, ha már megváltozott?
Talán nyalogatniuk kéne egymás sebeit?
Ez akkora baj lenne?
Violetnek még mindig vannak érzései az őrnagy felé.
Ha nem teszünk semmit, ezek az érzések össze fogják törni.
A százados talán olyan vigasztalást nyújthatna neki, amit tőlünk nem kaphat.
Ha egyszer gyerekem születik,
remélem, fiú lesz.
Egy lányért folyton aggódnék.
Megőrült ezért a könyvért.
Rengeteget játszott az apánkkal.
Ez is az őrnagy úré volt?
Nem, ez az enyém.
Bocsásson meg!
Nem kell így udvariaskodnod.
Rendben.
Ön és az őrnagy úr is sokat vitorlázhattak ezzel a hajóval gyermekkorukban.
Igen. Apánk gyakran magával vitt.
Ízig-vérig katonaember volt,
de a vitorlázást is nagyon szerette.
Egyedül ebben hasonlítok rá.
Ez a családunk virága.
Kit érdekel a virág?
Mit mondtál?
Ezt akartad megmutatni, nem igaz?
Ezt kellett látnunk, hogy elmondhasd, hozzád hasonlóvá kell válnunk.
Bátyó…
Azt akartad, hogy lássuk,
nincs más választásunk.
Bátyó!
Előtted, apád előtt, és a Bougainvillea család egy tagja előtt sem áll
más választás, mint a hadsereg, igaz?
Apa, ne csináld!
Ne üsd meg a bátyám!
Én megteszem.
Majd én olyan leszek, mint te.
A lázadó természetem miatt
Gilnek nem volt más választása. Engedelmeskedett Apának.
Az én hibám, hogy nem dönthetett az életéről.
És ennek ellenére is szörnyen bántam vele.
Nekem nincsenek testvéreim, így nem teljesen értem…
Azt viszont megértem,
hogy az embernek lehetnek összetett érzelmei
a hozzá közel állók felé.
Te át tudod érezni mások érzéseit?
Ó, ezt nem szarkasztikusan kérdezem.
Tudom.
Megtarthatom ezt a könyvet és ezt a társasjátékot?
Igen.
Menjünk!
Jól vagy?
Köszönöm.
Nagy veszteséget szenvedtünk.
Te és én is.
Elnézést a múltkoriért.
Hogy azt mondtam, sosem látod többé, és felejtsd el.
Én sem tudom elfelejteni.
Hiszen a kisöcsémről van szó.
Igen.
Ha újra láthatnám, sok mindenért bocsánatot kérnék.
És sok mindenről beszélgetnék vele.
Igen…
Most jöjjön az öcsém levele!
De nem tudom, mit kéne írnom neki.
Sion még csak ötéves.
Megírhatnád neki, milyen érzés volt,
amikor megszületett.
Igen.
A születésekor nagyon boldog voltam.
Olyan meleg és puha volt, mint egy frissen sült cipó.
De aztán…
Úgy érezted, elrabolta tőled a szüleidet?
Igen.
Féltékeny voltál, mikor a szüleid őt dicsérték helyetted?
Ahogy mondod.
De amikor kergetett, olyan aranyos volt, igaz?
Honnan tudod ezeket?
Korábban hallottam róla.
Oké, ha ezt leírtad, ezzel folytasd:
„Élj teljes életet helyettem is!
És szeresd Anyát és Apát helyettem is!”
”Hagyd, hogy Anya és Apa elkényeztessenek, helyettem is!”
Yuris, úgy érzem, ezeket nem gondolod komolyan.
Igazából arra vágysz, hogy az apukád és anyukád
téged kényeztessenek.
Mindent tudsz.
Sok levelet írtam már.
A szavaknak, attitűdöknek és érzéseknek megvan a külső és belső oldala is.
Kezdem érteni, hogy ami a felszínen látszik, az nem minden.
Néha muszáj elmondani a valódi érzéseket.
Különben sosem ismerik meg őket.
Ehhez mit szólsz?
Jó lesz. Köszönöm.
Megőrzöm a három levelet.
Rendben.
Aznap add át őket, amikor a mennybe költözöm!
Megkérem a kórházat, hogy majd értesítsék a postahivatalt.
Rendben.
Tudod, mi az a cserkészbecsszó?
Cserkészbecsszó?
Igen.
Össze kell dugni a kisujjad a másikkal,
és megígérni, hogy tartod a szavadat.
Köszönöm.
Milyen hideg az ujjad!
Még kesztyűn keresztül is.
De mire a tél megérkezik, már én is ki leszek hűlve.
De a leveleid…
még akkor is melengetni fogják
a szüleid és az öcséd szívét.
Ígérem, meg fogják kapni őket.
Nos, elvégeztem a feladatomat.
Várj!
Meg szeretnék írni még egy levelet.
Lucasnak?
Hallottam az ágy alól.
Igen.
Ha el akarsz mondani neki valamit, inkább személyesen tedd, amíg lehet!
Úgy gondolod?
Igen.
Én nem kérdezhettem meg, és nem mondhattam el mindent, amit akartam.
Kinek?
Annak, aki először mondta azt nekem, hogy szeret.
Meghalt?
Úgy gondolom, még életben van valahol.
És mit szerettél volna mondani neki?
Hogy kicsit már értem, mit jelent szeretni valakit.
Hogy érted? Ennyi?
Lucas azt mondta…
meg akar látogatni. De visszautasítottam.
Gyerekkorunk óta jó barátok voltunk.
Mindig együtt játszottunk.
De a kezeim és a lábaim…
egyre vékonyodtak.
Nem akarom, hogy így lásson.
Levélbe fogom önteni ezeket az érzéseket.
A díj pedig…
Yuris!
Hívom a nővért.
Lucas levelét megírjuk legközelebb.
Sajnálom…
Semmi baj.
Ezek mind elveszett levelek?
Rolandtól vettem át őket.
Visszaküldhetnénk azokat, amelyeknél ismert a feladó.
És? Én segítsek, mert én vagyok az elnök?
A mai fiatalok nem bírják a túlórázást.
Látja, én milyen keményen dolgozom? Kinevezhetne alelnöknek.
Előbb szerezz könyvelői képesítést!
Az alelnöknek ismernie kell a könyvelésünket.
Ó! Végre tudom, mit kell tennem az előléptetéshez.
Talán ideje iskolába járnom.
Ez nem…
De igen. Itt tartjuk az új leveleket.
Ez a kézírás…
Mi a gond?
Nem…
A feladó címe az Ecarte-szigeten van.
Az a sziget gardariki megszállás alatt állt.
A háború után függetlenedett.
Miért kértél találkozót, elnök úr?
- A minap… - Csak nem a marionettről van szó?
Mondott valamit?
Nem.
Ne aggódj!
Miután megnézte a hajót, elment. Azt mondta, aggódni fogsz érte.
Azt ígérte, szólni fog, mielőtt elutazik.
Nem a gyámja vagy.
Nincs jogod irányítani.
Hogy merészeled, te szemét?
Bocsáss meg! Hibáztam.
Már nem vagyok képes máshogy beszélni.
Nem Violetről jöttem beszélgetni.
Csak nem…
Utána tudnál járni?
Elnök úr!
Elnézést a késői zavarásért. Beszélni szeretnék rólad valamiről.
Miről?
Még nem teljesen biztos…
de úgy tűnik… bár lehet, hogy tévedek, de…
Az őrnagy úrról van szó?
Igen.
Megtudott róla valami újat?
Új információja van Gilbert őrnagyról?
Elmegy, uram?
Igen. Más is lehet, de ellenőriznem kell.
Rendben. Ránk bízhatja az itteni feladatokat!
Violet, jól vagy?
Hogy jól vagyok-e?
Vajon találkozhatok az őrnagy úrral?
Vajon valami baj van velem?
Annyi év telt el.
Vajon az őrnagy úr fel fog ismerni?
Ó, Violet…
Mit mondjak neki, ha találkozunk? Meséljem el, mi van velem?
Vagy beszéljek az érzéseimről?
Egyáltalán el tudnám neki mondani őket?
Fura vagyok?
Violet!
Hosszú út lesz, nem igaz?
Nincs kedved út közben írni egy levelet?
Visszaértünk, Daisy.
Bocsi, hogy ilyen későn.
Daisy?
„Egy ideig Leidenben leszek.”
Végül azt a postát is államosították, ahol Violet dolgozott. Mint mindegyiket.
Az épületben múzeumot létesítettek.
Vajon hova ment, miután felmondott?
Nyugodtan nézelődjön!
Elnézést, nem vettem észre.
Semmi gond.
Ha kérdése van, hozzám nyugodtan fordulhat.
Rendben.
Annak idején én voltam itt a recepciós.
Igazán?
Igen.
Elnézést! Ez milyen pecsét?
Ó, igen!
Ezt a pecsétet csak az Ecarte-szigeten használják.
Ecarte-sziget?
Azt mondta, ön itt dolgozott, ugye?
Igen.
Ó, áldások tengere!
Tenger, ki összekötöd a világ minden pontját!
A sirályok habjaid fölött táncolnak.
A halak vizeidben úszkálnak.
A kagylók mélyedben pihennek.
Fényt adsz.
Életet adsz.
Szeretetet adsz.
A közeledben fogunk maradni…
amíg csak élünk.
Testünket pedig rád bízzuk,
ahogy egykor, ma, és mindörökké.
Ez eredetileg egy hálaadó szertartás volt a tenger tiszteletére.
De mára már azokat gyászoljuk ezen a napon, akik nem tértek vissza.
Senki nem tért vissza.
Nem maradt más a szigeten,
csak az idősek, a nők, és a gyerekek.
Háborúban haltak meg, nem a tengeren.
Ki kell engesztelnem az őseinket.
Az apáinkat
a leideni katonák ölték meg, igaz?
Hogy? Igen.
Bárcsak minden leideni meghalna!
Ezt a himnuszt, amit most olvastak fel, a leideni hálaadó ünnepre írták.
Állítólag egy híres marionett a szerző.
A neve Violet Evergarden.
Emberek! Kész van az ebéd!
Jól van, menjünk!
Menjünk!
Tanár bácsi, úgy szeretlek!
Gyere, menjünk már! Gyere!
Őrnagy úr, annyi év telt el.
Sokat gondoltam önre.
Minden egyes nap eszembe jutott, mióta utoljára találkoztunk.
Remélem, imáim meghallgattatnak,
és teljesül az álmom.
És egy napon újra láthatom önt.
Violet!
Tudnál itt várni egy kicsit?
Be akarok menni.
Ha Gilbert valóban itt van…
nem tudjuk, milyen állapotban találjuk.
- Tehát… - Nem érdekel!
Még ha téged ez nem is érdekel…
őt lehet, hogy igen.
Úgy tudom, itt álnevet használ.
Apró ez a sziget.
Biztos nem akarta, hogy pletykáljanak róla.
Várj meg itt, jó?
Várok.
Bármennyit hajlandó vagyok várni, ha utána újra láthatom.
Most vagy itt először. Miért nem nézel szét?
Értettem.
Mi? Nem tudom, ki ez.
Szia!
Sziasztok!
- Kinek az apukája vagy? - Ööö, én nem…
- Akkor ki vagy? - Ijesztő vagy.
Nem, én csak a postaszolgálattól jöttem.
Ó! Akkor levelet kézbesítesz?
Igen.
Most jut eszembe! Van itt neked valami.
Megijedt!
Menjünk!
Úgy látom, azt sem bírnám, ha fiam lenne.
Te talán valaki nővére vagy?
- Én… - Akkor egy postás?
Igen, így van.
Tudtam!
Ez rád várt.
Tessék!
Egy rovar. Imádkozó sáska?
Nem ijedtél meg?
Hiányzik az egyik karja.
Mint Gilbert tanár bácsinak.
A tanár bácsinak…
- a jobb szeme is… - De sokat tudsz!
Titeket is tanít?
Igen.
És a tanár bácsi…
jól van?
Igen! Hiányzik a jobb keze, de bal kézzel még zenélni is tud.
- És nagyon gyorsan tud futni. - Igen, nagyon gyors.
- Nem igaz? - De.
Tudnátok még mesélni róla?
- A tanár bácsiról? - Persze.
Ööö… a tanár bácsi nagyon kedves.
Mindent addig magyaráz, amíg meg nem értjük.
Ki az?
Gyere csak be!
Ha valamit nem értettél…
Nem hittem volna.
Túlélted.
Gilbert!
Itt más kiejtéssel használom a nevem.
Értem.
Bocsáss meg a váratlan látogatásért!
Hogy tudtad meg?
Megírtad egy gyerek levelét, igaz?
Ha egy levelet nem sikerül kézbesíteni, visszakerül a hivatalba.
Ellenőrizzük őket, mielőtt visszaküldjük őket a feladónak.
Véletlenül bukkantam a leveledre.
Miért vagy itt?
A csata után…
egy kórházi ágyban ébredtem.
Elvesztek a dögcéduláim, úgyhogy egy monostori kórházba küldtek.
Egy darabig a kórházban maradtam dolgozni.
Nem akartam hazatérni. Bolyongtam egy ideig.
Egy éve érkeztem meg ide.
Megírtam a gyerekek helyett a leveleiket. Aztán végül tanítani kezdtem az iskolában.
Tudom, értesítenem kellett volna a sereget, de…
Nem számít.
Tudtad, hogy Violet életben van?
Igen.
Akkor miért nem jöttél el meglátogatni? Violet…
Egész idő alatt rád várt!
Boldogtalanná tettem.
Jobb neki nélkülem.
Ő is eljött.
Odakint vár.
Van fogalmad róla, mennyire hiányoztál neki?
- Nem találkozhatunk. - Gilbert!
Nem találkozhatunk soha többé.
- Te… - Meghalt.
Gilbert Bougainvillea meghalt.
Mindenki ezt hitte.
És ahogy teltek az évek, mindenki bele is nyugodott.
Hadd éljem hát az új életemet!
- Gilbert! - A szüret kellős közepén járunk.
Segítenem kell nekik.
A sziget teljes férfilakossága elment a háborúba.
Egyikük sem tért haza.
Hodgins… kérlek, menj!
Még visszajövök.
Te…
gyűlölsz engem?
Nem értem a kérdést.
Talán csalódást okoztam valamivel?
Ha valamit rosszul csinálok, kijavítom. Kérem, mondja meg!
Nem, nincs ilyen.
Én hibáztam. Azt mondtam, nem tárgy vagy,
de én mégis annak használtalak.
Ez természetes. Használjon! Az ön fegyvere vagyok!
Vesztésre állunk.
Mit tegyek?
Őrnagy úr, mi a parancsa?
Elnök úr!
Ő az! Tényleg ő az!
Beszéltem a gyerekekkel.
Nem találkozott vele?
De.
A karját és a szemét leszámítva megsérült valamije?
- Nem. - Akkor találkozhatok vele, ugye?
Azt mondta,
soha többé nem találkozhattok.
Még tart a munkaideje?
- Megvárom, míg végez. - Nem ez a gond.
Akkor várok estig.
Violet!
Akkor majd holnap…
Rendben.
Holnap ismét megpróbálok beszélni vele.
Muszáj találkoznotok.
Akkor nem az a gond, hogy nem tud találkozni velem,
hanem nem is akar?
Miért nem?
Nehéz megmagyarázni.
Azt mondta, így mindkettőtöknek jobb.
Dehogy jó!
Én… én…
Violet!
Ha ez kész lesz, sokkal egyszerűbb lesz a fürtök feljuttatása a dombtetőre.
Ez igazán nagy segítség.
Úgy látom, ebből nagy eső lesz.
Őrnagy úr!
Megtaláltam.
Őrnagy úr!
Őrnagy úr…
Őrnagy úr!
Elnézést, hogy eljöttem a házához.
Őrnagy úr, ha él…
miért nem keresett meg?
Miért nem látogatott meg?
Látni akarom!
Folytatni akarom a beszélgetésünket.
Kezdem érteni…
mit jelent szeretni valakit.
Menj el!
Várok.
Itt várok…
amíg nem láthatom önt.
Már nincs rám szükséged.
És… ha már itt vagy, hadd emlékeztesselek rá…
Én vittelek gyermekkorodban a csatatérre.
Az én parancsom miatt veszítetted el
mindkét karodat.
Őrnagy úr, talán bánja…
hogy létezem?
Biztosan…
fájdalmat okozok önnek.
Már értem, hogy érez, őrnagy úr.
Nem értem teljesen,
de legalább részben értem.
Te vadbarom!
Használja ezeket!
Köszönöm szépen.
Nem találtunk máshol szállást.
Apró kis szigeten élünk. Még fogadónk sincs.
Violet azt mondta, a világítótorony egyben postahivatal is.
Látom, újra nyílnak ezek a virágok.
„A herceg szeme sziporkázott, mint a kék zafír.
Az oldalán viselt kardon ragyogtak a rubintdíszek.”
Egyre ügyesebben olvasol,
Violet.
Maradj mellettem!
Mindig maradj mellettem, Violet!
Igenis.
Önök a leideni postaszolgálattól érkeztek?
Igen.
Nem Violet Evergarden az a lány magával?
A postaszolgálatukat hívták a kórházból.
Egy Yuris nevű fiú kritikus állapotban van.
Yuris? Az kicsoda?
Az egyik…
ügyfelem.
Aznap add át őket, amikor a mennybe költözöm!
Rendben.
Visszamegyek.
Visszamegyek Leidenbe.
Violet!
Visszamész? Tombol a vihar!
A hajók leghamarabb holnap reggel indulhatnak.
Nem akarsz találkozni Gilberttel?
Látni akarom.
De…
Cserkészbecsszóra ígértem!
Ígéretet tettem Yurisnak.
És az egyik levelet még nem írtam meg.
De a visszaút legalább három napba fog telni.
- Nem tudsz gyorsabban menni? - Lehetetlen.
Benedict és Iris úton vannak a kórházba a levelekkel, amelyeket őriztél.
Helyes.
Elnézést!
Yuris, itt a marionett!
Levelet akartok írni, ugye?
Violet?
Iris vagyok. Én jöttem helyette.
Violet jelenleg távol van.
Végre újra együtt azzal, akit szeret.
Ez az az ember, akitől először hallotta a „szeretlek” szót?
Igen. Jól mondod.
Hát életben van!
Örülök.
Mesélt rólad.
Lucasnak szeretnél írni, igaz?
Igen.
Mit szeretnél, mit írjak?
- Yuris! - Yuris!
Yuris! Nem lesz semmi baj.
Igen. Kérem, kapcsolja! Kérem!
Yuris! Lucas az.
Ezzel mit kell csinálni?
Azt kell mondani, „Halló”.
Yuris?
Igen.
Halló!
Lucas…
Igen?
Sajnálom, hogy azt mondtam, ne látogass meg,
és hogy látni sem akarlak.
Bocsáss meg!
Annyira sajnálom!
Miért kérsz bocsánatot?
Szomorú voltam, mikor hallottam, hogy nem akarsz látni,
de elfogadtam, hogy ezt szeretnéd. Úgyhogy nagyon igyekeztem.
De nem ment.
Sokszor elment a kórházba.
És benéztem hozzád kicsit az ablakból.
Sajnálom, hogy ilyen gonosz dolgot mondtam.
Ugyan!
Egyáltalán nem haragszom.
Yuris…
mindig is barátok voltunk, nem?
Maradjunk is azok, örökre!
Rendben.
Jól van.
Köszönöm.
Annak a szörnyű masinának is megvan a maga haszna.
Yuris!
Nem sikerült megírnia a levelet.
De telefonon sikerült még egyszer utoljára beszélnie Lucasszal.
Elmondhatta neki, amit szeretett volna.
„Sajnálom.” „Köszönöm.”
Az általad írt leveleket is kézbesítették a szüleinek és az öccsének.
„Anya… annyira szerettem, ha palacsintát sütöttél!
Bár ha több zöldséget eszek,
talán jobban örültél volna.
Apa, annyira szerettem veled horgászni és kirándulni.
Anya, Apa, olyan boldog vagyok, hogy a ti fiatoknak születtem.
Szeretlek titeket.
Yuris.”
Az öccsének is írt egy levelet.
Nekem?
Igen.
„Sion,
bocsásd meg, hogy néha mérgesen vagy csúnyán viselkedtem!
De nagyon boldog voltam,
amikor megszülettél.
Köszönöm, hogy miattad lett belőlem nagy testvér.
Élj teljes életet helyettem is!
És szeresd Anyát és Apát helyettem is!
Csináljatok sok szép dolgot együtt, és hagyd, hogy elkényeztessenek!
Drága kisöcsém!
Ölel bátyád.
Köszönöm, bátyó!
Úgy örülök!
Anya, Apa, ugye ti is örültök?
Igen.
Köszönjük, Yuris!
Azt mondták, Yuris örült, hogy találkozhattál azzal, akit szerettél.
Próbáljuk meg újra reggel!
Ha nem jön ki, betöröm az ajtaját,
és akkora pofont kap…
- Ne! - Mi?
Ha már megpofozzuk az őrnagy urat, én akarom adni a pofont.
- Vio… - Vicceltem.
Visszamegyek a postaszolgálathoz
- a holnapi hajóval. - Mi?
Visszamegyek leveleket írni.
Sok munkám van hátra.
Violet…
Az őrnagy úr él és biztonságban van.
Azt hittem, soha többé nem látom.
De a hangját hallottam.
Nekem…
ez…
Nekem ez elég.
És kész!
Jól van. Próbáljuk meg!
Ott van! Mindjárt felér!
Elképesztő.
Ez sokat fog könnyíteni a munkán.
Ó! Ez az öreg meg a lány a postáról.
Öreg?
Nézzétek! Azt a gépet a tanár bácsi készítette.
- Hát nem csodás? - Ez az!
- Mennyi szőlő! - Kaphatok még?
Ez csodálatos!
Elképesztő. Én is ki akarom próbálni.
Ugye, milyen remek?
Igen.
Odaadnád ezt a tanár bácsinak?
Persze! Mindenképpen átadom neki.
Szia!
Ne hidd, hogy ez csak a te terhed.
A sziget összes fiatalembere elment.
A háború rengeteg áldozatot követelt.
De úgy hiszem, ez mindannyiunk hibája.
Mind azt hittük, könnyebb életünk lesz,
ha megnyerjük a háborút.
Mind utáltuk Leidenschaftlich népét.
Mégis…
végül mindannyiunknak csak a szenvedés jutott.
Mindannyiunknak.
Ha van hova hazamenned, térj vissza!
Nem. Itt maradok.
Örökre.
Nagy segítség nekünk, hogy itt vagy.
Hé!
Ezen a szigeten végre megválaszthattad a sorsodat?
Mindenesetre szép helynek tűnik.
Bátyám!
Szabadon éltél…
és mégsem jöttél el Anya temetésére?
Velem ellentétben téged szerettek.
Bocsáss meg!
Legalább Violet helyetted is kijárt a sírjához.
Még ma is havonta meglátogatja.
Azt terveztem, ha valaha is újra látlak,
bocsánatot kérek tőled.
De most
inkább csak bezsákolnálak,
és elvinnélek Violethez.
Hiba volt…
befogadnom akkor régen.
Mi volt vele a célod?
Szerettem volna,
ha boldogabb fiatalkora lehet.
Ha örömöt talál
a szép dolgokban.
Ha a szívét
megihleti a szépség.
Szerettem volna mindezt megadni neki.
De…
Neked jött. Olvasd el!
Drága Gilbert őrnagy!
Bocsásson meg a váratlan látogatásért!
Ez az utolsó levelem önnek.
Ma annak köszönhetően vagyok életben
és tudok másokat szeretni,
amit ön tett.
Köszönöm, hogy elfogadott engem.
Köszönöm, hogy olvasott nekem.
Köszönöm, hogy sok egyéb mellett olvasni is megtanított.
Nagyon hálás vagyok.
Köszönöm, hogy megvette nekem
ezt a brosst.
Hogy mindig,
mindig a közelében maradhattam.
Nagyon köszönöm.
Teljes szívemből…
Köszönöm, hogy megkaphattam öntől
a „szeretlek” szó ajándékát.
Ez a szó, amelyet öntől hallottam,
egész életem vezérlő csillagává vált.
Mióta megtudtam, mit jelent szeretni,
azóta el akarom mondani: szeretem önt.
Őrnagy úr…
köszönöm!
Mindent…
köszönök önnek.
Mindenkinek nehéz őszintén szembenéznie saját magával.
Én fogom továbbvinni a Bougainvillea család nevét. Hát légy szabad!
Menj!
Violet!
Őrnagy úr!
Gilbert!
Őrnagy úr!
Violet!
Őrnagy úr!
Violet…
Már nem vagyok sem az urad, sem a parancsnokod.
Fájdalmat okoztam neked.
Nem olyan ember vagyok, amilyennek te gondolsz.
Nem voltam jó urad. Még csak jó ember sem vagyok.
Nem érdemellek meg.
De akkor is…
Én akkor is…
szeretlek.
Sze…
Azt akarom, hogy velem maradj, Violet.
Én…
Őrnagy úr…
Őrnagy úr!
Én…
Violet, ne sírj!
Én… Látod? Én is mindjárt elsírom magam.
Le akarom törölni a könnyeidet.
Kérlek, nézz rám!
Én…
Őrnagy úr!
Őrnagy úr…
Szeretlek, Violet.
Mindig is erre vágytam.
Miután befejezte a megmaradt munkáit,
Violet felmondott a postaszolgálatnál,
és átvette a szigeten lévő világítótorony postahivatalának vezetését.
A postahivatal a városka főutcájára költözött.
Elterjedtek a telefonok, a marionettek munkája pedig szükségtelenné vált.
De biztos vagyok benne,
hogy sok levelet írt az itt élők számára.
Különben…
Ezt a pecsétet a CH Postaszolgálat Emlékalapítványa adta ki.
Kizárólag a szigeten kapható.
A sziget tartja az egy főre jutó legtöbb elküldött levél rekordját.
Sok évvel ezelőtt a postán úgynevezett marionettek dolgoztak.
Egy híres marionett itt élt, a szigeten.
Mindenki nagyon szerette.
A neve…
Violet Evergarden volt.
A nagymamám is kapott
általa megírt leveleket.
Ha valamit szóban nem tudok elmondani, talán menni fog egy levélben.
Én is szeretném megosztani az érzéseimet.
Elvégre azok, akikkel…
meg szeretném osztani őket, csak most vannak itt.
Papa…
Mama…
Köszönöm.
„SZERETLEK”
A feliratot fordította: Liptákné Tóth Sára