Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
‫זה קרה במפתיע.‬
‫אם היא לא חשה בטוב,‬ ‫היא הייתה יכולה להתקשר אלינו.‬
‫היא בוודאי לא אמרה דבר,‬ ‫כי חשבה שאתם עסוקים.‬
‫סבתא תמיד הייתה כזו.‬ ‫אתם יודעים את זה, נכון?‬
‫דייזי.‬
‫את מאשימה…‬
‫אותי בכך?‬
‫לא ממש.‬
‫אני רק חושבת…‬
‫שסבתא בוודאי רצתה לראות אותך יותר.‬
‫היא בוודאי רצתה להיות איתך יותר.‬
‫כי…‬
‫סבתא…‬
‫היא אהבה אותך מאוד, אימא.‬
‫היא…‬
‫איבדה את אימה בגיל צעיר.‬
‫מכתבים?‬
‫אלו המכתבים שסבתא קיבלה מסבתא־רבתא‬ ‫לאחר מותה.‬
‫מכתבים מאדם שכבר מת?‬
‫היא ביקשה מבובה לכתוב,‬ ‫כדי שסבתא תקבל מכתב מדי שנה‬
‫ביום הולדתה, אפילו לאחר מותה.‬
‫בובה? יש בובות שכותבות מכתבים?‬
‫ובכן, לפני שנים רבות,‬ ‫היה אדם שבנה מכונת כתיבה לאשתו העיוורת.‬
‫הוא קרא למכונה "בובת זכרון אוטומטי".‬
‫לאחר מכן, אנשים החלו לקרוא לנשים‬ ‫שעבדו ככותבות, "בובות".‬
‫כותבות? הן כותבות מכתבים עבורך?‬
‫כן.‬
‫פעם אנשים רבים לא ידעו קרוא וכתוב.‬
‫בתקופה מאוחרת יותר, רוב האנשים למדו לכתוב‬ ‫והשימוש בטלפון היה מקובל.‬
‫היום כבר בקושי שולחים מכתבים.‬
‫העבודה הזו בוודאי אינה קיימת כיום.‬
‫פעם, כשאנשים רצו לכתוב משהו מיוחד או קשה,‬
‫הם ביקשו מבובה לעשות זאת.‬
‫סבתא ממש נצרה את המכתבים האלו.‬
‫אני רואה.‬
‫אנו צריכים לחזור. המטופלים שלנו ממתינים.‬
‫כן.‬ ‫-גם את, דייזי.‬
‫אני אשאר פה עוד קצת.‬
‫סבתא תהיה בודדה, אם לא יהיה כאן אף אחד…‬
‫לאחר ההלוויה, הלא כן?‬
‫דייזי.‬
‫למה אינך הולכת, אימא?‬
‫את תמיד מעדיפה את עבודתך על פני משפחתך.‬
‫זה לא נכון.‬
‫אכפת לי מסבתא.‬
‫אכפת לי גם ממך, עד מאוד.‬
‫בואי, אקח אותך לתחנה.‬
‫דייזי, נחזור לאחר העבודה.‬
‫סבתא.‬
‫שוב דיברתי לא יפה לאימא.‬
‫למרות שאני יודעת…‬
‫שהעבודה של אימא קשה מאוד.‬
‫"אן, מזל טוב ליום הולדתך השמיני.‬
‫ייתכן שמתרחשים דברים רעים‬
‫וייתכן שאת המומה כעת.‬
‫אבל אל תאבדי תקווה.‬
‫ייתכן שתהיי עצובה ותרצי לבכות.‬
‫אבל אל תשכחי.‬
‫אימך אוהבת אותך עד מאוד."‬
‫"אן, מזל טוב ליום הולדתך העשירי.‬
‫בוודאי גדלת מאוד.‬
‫אני בטוחה שאת עדיין אוהבת לקרוא ולרקוד.‬
‫נמאס לך כבר מחידות ומחרקים?"‬
‫"מזל טוב ליום הולדתך ה-18.‬
‫את אישה בוגרת.‬
‫את מאוהבת?‬
‫לא אוכל לתת לך עצות לאהבה.‬
‫אבל אני בטוחה שבחרת באדם נפלא."‬
‫"יום הולדת שמח, אן.‬
‫את חיה כבר 20 שנה. זה מדהים.‬
‫אבל זכרי, אפילו למבוגרים‬ ‫מותר להתלונן לפעמים.‬
‫אם תהיי עצובה, זכרי שאני איתך."‬
‫"אן…‬
‫אני תמיד, תמיד… אשגיח עלייך.‬
‫אן."‬
‫היא קיבלה מכתב כזה…‬
‫מדי שנה, ביום הולדתה?‬
‫סבתא־רבתא…‬
‫היא בוודאי דאגה מאוד לסבתא.‬
‫ידיעה מעיתון?‬
‫מי זו?‬
‫המכתבים האלו נכתבו…‬
‫על ידי בובה שהייתה מפורסמת מאוד באותה עת.‬
‫היא כתבה מכתב אהבה לנסיך פעם.‬
‫היא כתבה גם את המילים לשיר אופרה‬ ‫של זמרת מפורסמת.‬
‫היא אפילו כתבה תסריט על פי מחזה‬ ‫של מחזאי מפורסם.‬
‫היא עבדה בחברת דואר בליידן…‬
‫אבל פרשה כשהגיעה לגיל 18.‬
‫לאחר מכן, היא נעלמה.‬
‫שמה של הבובה היה…‬
‫- ויולט אברגרדן -‬
‫אספתי אותה בחזית הצפונית.‬
‫אין לה שם.‬
‫היי, אמרי שלום!‬
‫אסור להתייחס כך לילדה.‬
‫גיל, היא לא ילדה.‬
‫היא נשק.‬
‫היא רק מכשיר של מלחמה.‬
‫האם זה בסדר שאתן לך שם?‬
‫ויולט.‬
‫יש לי הרגשה שהשם יתאים לך כשתתבגרי.‬
‫אל תהיי מכשיר.‬
‫הפכי לאדם שמתאים לשמו.‬
‫ויולט אברגרדן.‬
‫גשי הנה.‬
‫האישה שכתבה השנה את המזמור לים‬
‫תציג כעת את המזמור לאלת הים של השנה,‬
‫גברת אילמה פליס.‬
‫המזמור לים היה טוב מאוד,‬
‫ויולט.‬
‫היא צודקת. בוודאי השקעת בו מאוד…‬
‫ויולט.‬
‫כן.‬
‫זה שונה ממכתב רגיל.‬
‫הים הוא אינסופי.‬
‫הוא ביתם של יצורי המים…‬
‫הוא שופע ויפהפה.‬
‫אף על פי כן, אין לו…‬
‫הישגים, מעמד או אישיות.‬
‫קשה לכתוב שבחים לכל אלו.‬
‫ובכן…‬
‫טוב! אני אכתוב את זה בשנה הבאה.‬
‫היי, לא תוכלי לכתוב מזמור לים,‬ ‫אלא אם נבחרת לעשות כן.‬
‫אכתוב מכתבים רבים ונפלאים מעכשיו,‬
‫ואוודא שיבחרו בי. נכון, ויולט?‬
‫כן. אני מקווה שיבחרו בך.‬
‫השאירי זאת לי.‬
‫כן‬
‫ויולט אברגרדן.‬
‫ראש העיר ואשתו.‬
‫ויולט, זה ראש העיר של ליידן ואשתו.‬
‫נעים מאוד להכירכם.‬
‫אם תבקשו,‬ ‫אגיע לכל מקום כדי להגשים את בקשתכם.‬
‫בובת זיכרון אוטומטית…‬
‫ויולט אברגרדן, לשירותכם.‬
‫את כל כך יפה. את באמת נראית כמו בובה.‬
‫כן.‬
‫שמעתי רבות אודותייך.‬
‫אני זה שהמליץ עלייך לכתיבת המזמור‬
‫לכבוד פסטיבל ההודיה לים.‬
‫נאום השבועה שכתבת למלך דמיאן…‬
‫מממלכת פלוגל, לאחר שכתבת‬ ‫את מכתבי האהבה הפומביים…‬
‫הם היו כל כך יפים.‬
‫בדיוק כמוך.‬
‫כשכתבתי את נאום השבועה להכתרה,‬
‫בסך הכול ביטאתי במילים‬ ‫את החזון ואת השאיפות של המלך.‬
‫על אף שתיארת אותי כיפה…‬
‫אין קשר בין המילים שאני כותבת‬ ‫לבין מי שאני.‬
‫אנא, אל תיעלב.‬
‫ויולט, אנסח זאת במילים אחרות…‬
‫במילים אחרות, אני מעניק לך מחמאה.‬
‫כעת את בובה, אבל לפני כן…‬
‫היית חיילת שהצילה את ליידנשאפטליש.‬
‫אני לא זו שהצילה את ליידנשאפטליש.‬
‫אינספור חיילים נלחמו כדי להצילה.‬
‫אך רבים מהם שילמו בחייהם במלחמה הזו.‬
‫גם אני נטלתי חיים.‬
‫לפיכך…‬
‫אני לא אדם שראוי לשבחים.‬
‫שנאכל משהו?‬
‫אני רוצה יקיסובה.‬
‫נסה משהו אחר, לשם שינוי.‬ ‫-בסדר.‬
‫ויולט.‬
‫אריקה.‬
‫חלף זמן רב.‬
‫היי, נראה שמצבך טוב.‬
‫כן. הנשיא, חלף זמן רב.‬
‫התרגלת להיות עוזרת מחזאי?‬
‫אותו מחזאי שוויולט כתבה לו, נכון?‬
‫כן.‬
‫הכרתי לו את אריקה לאחר שהלכנו למחזה שלו.‬
‫ביקשתי ממנו למנות אותי לשוליה שלו.‬
‫הוא כותב ומשכתב מדי יום.‬
‫קשה לעמוד בקצב ההקלדה.‬
‫אבל אני לומדת המון.‬
‫תרצי יקיסובה?‬
‫היי, בנדיקט, אנחנו מנסות לדבר.‬
‫אל תדברי אליי כך. את כל כך רעה.‬
‫היי, תרצי להסתובב איתנו ברחבי היריד?‬
‫אני מצטערת. תודה על ההזמנה.‬
‫אבל עלינו לעשות חזרות לקראת המחזה‬ ‫שנעלה בחודש הבא.‬
‫את כתבת את התסריט?‬
‫כן.‬
‫זה מחזה קטן שנעלה במרכז הקהילתי,‬
‫אבל אתם מוזמנים לבוא.‬
‫וואו!‬
‫אני הולכת.‬
‫נתראה אחר כך.‬
‫בסדר.‬
‫כשמבקשים משאלה בכול הכוח, היא אכן מתגשמת.‬
‫יש משאלות לא מתגשמות‬ ‫גם אם מבקשים בכול הכוח.‬
‫מה נעשה איתן?‬
‫סלחו גם לי.‬
‫מצפה לי עבודה רבה.‬
‫את יכולה לקחת יום חופש.‬
‫זה פסטיבל!‬
‫לא. זה יהרוס את תוכנית העבודה שלי.‬
‫כעת אחזור לשם.‬
‫מייג'ור.‬
‫מייג'ור?‬
‫הצילי את עצמך.‬
‫השאירי אותי כאן. את צריכה לברוח.‬
‫אני לא אתן לך למות!‬
‫הפסיקי.‬
‫פשוט תפסיקי!‬
‫את צריכה לחיות.‬
‫ויולט.‬
‫את צריכה לחיות.‬
‫להיות חופשיה.‬
‫מעומק לבי.‬
‫אני אוהב אותך.‬
‫"מייג'ור גילברט היקר.‬
‫נזכרתי בך שוב היום.‬
‫לא משנה מה אני רואה‬ ‫ולא משנה מה אני עושה…‬
‫הזיכרונות שלי מחוברים אליך.‬
‫עם חלוף הזמן והתרחקותו של העבר…‬
‫הזיכרונות מהתקופה שלנו ביחד חוזרים אליי.‬
‫השארת אותי לצדך.‬
‫כשלא יכולתי לעשות דבר,‬ ‫לימדת אותי איך לחיות.‬
‫אתה הענקת לי את המילים…‬
‫'אני אוהב אותך'‬
‫בפעם הראשונה.‬
‫לכן איני יכולה שלא לכתוב לך שוב.‬
‫הלוואי שמכתב זה יגיע אליך ביום מן הימים.‬
‫אני מתפללת שהמשאלות שלי יתגשמו."‬
‫זה יוצא עודף של שלושה קורסה.‬
‫תודה רבה.‬
‫זה שוקל 1,2 ליבר. 11 קורסה, בבקשה.‬
‫שלום, כאן חברת הדואר CH.‬
‫אם תבקשו,‬ ‫אגיע לכל מקום כדי להגשים את בקשתכם.‬
‫בובת זיכרון אוטומטית, אייריס קנארי,‬ ‫לשירותכם.‬
‫כן.‬
‫היא כאן.‬
‫תודה על ההמתנה. הבובה שביקשת‬
‫עמוסה לחלוטין בשלושת החודשים הבאים.‬
‫תרצה שאעזור לך במקומה?‬
‫הבנתי.‬
‫אני מבינה.‬
‫אקבע לך תור לעוד שלושה חודשים.‬
‫כן. נכון.‬
‫להתראות.‬
‫אייריס.‬
‫אל תדברי ללקוחות בגישה שכזו.‬
‫הם לא יכולים לראות גישה דרך הטלפון.‬
‫הרגשות שלך נשמעים בקולך.‬
‫הבנתי.‬
‫את צריכה לבצע הזמנות רבות, נכון?‬
‫פחות ממך, קטליה.‬
‫בקצב הזה, לא אתקדם מעבר למקום השלישי כאן.‬
‫תודה על העבודה הקשה.‬
‫הו, הנשיא. ערב טוב.‬
‫היה שבוע עמוס, נכון?‬ ‫אני מקווה שתנוחי במהלך סוף השבוע.‬
‫אני יוצאת למסע עסקים בסוף השבוע.‬
‫אהיה כותבת בכנס לחוזה המסחר עם גרדריק.‬
‫אה, נכון.‬
‫אני מתכננת להגיע למסיבה של אשת ראש העיר.‬
‫אחפש לקוחות חדשים.‬
‫כולכן עובדות כל כך קשה.‬
‫התחלתי לשחק טניס לאחרונה.‬
‫חיפשתי מישהי שתשחק איתי.‬
‫אינך יודע מתי יש משבר?‬
‫חייבים לעבוד קשה כל עוד אפשר.‬
‫אנשים יפסיקו לשלוח מכתבים ביום מן הימים‬ ‫והכול בגלל המכשיר הנוראי ההוא.‬
‫בקרוב יסיימו לבנות את מגדל השידור.‬
‫כשזה יקרה, לכולם יהיה טלפון.‬
‫זה נכון.‬
‫הרבה דברים ישתנו.‬
‫גם חברת הדואר שלנו תשתנה לאטה.‬
‫ביום מן הימים, עבודתה של הבובה תיחשב…‬
‫למיושנת.‬
‫היא תהפוך למיותרת ואז תיעלם.‬
‫לכן עלינו לעבוד קשה עכשיו, כל עוד אפשר.‬
‫ויולט, גם את הולכת למסיבה?‬
‫לא, אני…‬
‫בגללך אביא את היריבה שלי למסיבה.‬
‫כן. אני לא רוצה שתכריחי אותה לעשות את זה.‬
‫יש לי תוכניות משלי לצאת.‬
‫מעולה.‬
‫מה זה היה? תעמוד בקצב!‬
‫הייתי עושה זאת לו שיחקתי עם בחורה,‬
‫אבל רק אתה כאן היום.‬
‫כולם עסוקים כל כך.‬
‫אפילו ויולט סירבה להזמנה שלי.‬
‫אני חושב שזה נחמד שהיא יוצאת, לשם שינוי.‬
‫אבל נחמד שהיא בסביבה.‬
‫זה עוזר לי לקבל תשומת לב מבנות.‬
‫כשאני מחלק דואר אנשים שואלים אותי,‬
‫"אתה מחברת הדואר CH…‬
‫שם עובדת בובה בשם ויולט? תכיר לי אותה."‬
‫אל תנצל את ויולט לטובת מניעים מלוכלכים.‬
‫אבל…‬
‫אני תוהה לאן היא הלכה.‬
‫אתה מגונן יותר מדי.‬
‫קפטן.‬
‫אז זו את…‬
‫שמשאירה פרחים לאימי מדי חודש.‬
‫רציתי לבוא מחר, ביום השנה למותה.‬
‫אבל ייתכן שיהיו כאן קרובי משפחה.‬
‫האם הפרעתי לך?‬
‫לא.‬
‫אבל לא היית צריכה להגיע עד לכאן…‬
‫אם זה היום החופשי שלך.‬
‫באתי לכאן בגלל שזה היום החופשי שלי.‬
‫את עושה את זה בשמו?‬
‫אני לא עושה את זה בשמו של המייג'ור.‬
‫באתי לכאן מרצוני החופשי.‬
‫כמה שנים חלפו מאז סוף המלחמה?‬
‫את מבינה, נכון? הוא לא…‬
‫הוא לא שכח מגילברט.‬
‫אני לא מסוגלת לשכוח אותו.‬
‫כל עוד אני בחיים…‬
‫לא אוכל לשכוח אותו.‬
‫היי!‬
‫ויולט.‬
‫זה לא הפרח המכונה "ויולט".‬
‫זה אמנון ותמר.‬
‫הבנתי. אתה יודע הרבה.‬
‫גם אם לא אראה אותו שוב…‬
‫"לא אוכל לשכוח אותו."‬
‫הסרט שלי.‬
‫שלום, חברת הדואר CH.‬
‫אוכל לדבר עם בובה?‬
‫אני בובה.‬
‫האומנם? יש לי עבודה בשבילך.‬
‫תוכלי לבוא לבית שלי?‬
‫המשרד שלנו סגור היום.‬
‫מה? האומנם?‬
‫הבנתי.‬
‫סליחה, לפי הקול שלך, נשמע שגילך צעיר.‬
‫במה גיל קשור לכתיבת מכתבים?‬
‫חשבתי שבובות הולכות לאן שמבקשים מהן.‬
‫זה שקר?‬
‫לא. זה לא שקר.‬
‫אז בואי לכאן.‬
‫מי שם?‬
‫אני הבובה מחברת הדואר CH.‬
‫היכנסי.‬
‫סליחה.‬
‫נעים מאוד להכירך.‬
‫אם תבקש, אגיע לכל מקום‬ ‫כדי להגשים את בקשתך.‬
‫בובת זיכרון אוטומטית…‬
‫ויולט אברגרדן, לשירותך.‬
‫באמת הגעת.‬
‫באתי כבקשתך.‬
‫את נראית צעירה. תוכלי לעמוד בזה?‬
‫אעשה את המיטב.‬
‫יוריס!‬
‫אח, הגענו!‬ ‫-אנחנו נכנסים.‬
‫רק רגע.‬
‫תסתתרי, מהר!‬
‫מהר!‬
‫אח!‬
‫יוריס, היה כאן מישהו?‬
‫לא.‬
‫האומנם? חשבתי ששמעתי דיבורים.‬
‫איך אתה מרגיש?‬
‫תפסיק לשאול אותי את אותה השאלה מדי יום.‬
‫אתה בסדר?‬
‫אם הייתי בסדר, לא הייתי כאן.‬
‫אני מצטער.‬
‫אח!‬
‫אקריא לך מהספר שלי.‬
‫הסיפורים האלו טיפשיים.‬
‫אחיך אינו חש בטוב.‬
‫זה יותר מכך.‬
‫עברתי שלושה ניתוחים‬ ‫ואני מאושפז בבית החולים כבר שנה.‬
‫יוריס… אגב, לוקאס אמר שהוא רוצה לבקר אותך.‬
‫הוא רוצה לבקר אותך.‬
‫אני לא רוצה.‬
‫למה לא? אתם מאוד קרובים.‬
‫אני לא רוצה לראות אותו!‬
‫מה זה?‬
‫זה נורא ישן.‬
‫אל תיגע בזה, טיפש!‬
‫זה שייך למישהו…‬
‫שבא לבקר את החולה בחדר הסמוך.‬
‫אני רק שומר עליו באופן זמני.‬
‫טוב…‬
‫אני עייף.‬
‫אני מצטערת.‬
‫אנחנו יוצאים להסתובב.‬
‫רעיון טוב. לך לישון.‬
‫נשוב אחר כך.‬
‫סליחה.‬
‫אני יכולה לצאת?‬
‫האם תוכל להסביר, בבקשה…‬
‫למה נאלצתי להסתתר?‬
‫אדוני הצעיר.‬
‫קראי לי יוריס.‬
‫בסדר, יוריס.‬
‫אני רוצה לכתוב משהו‬ ‫מבלי שאימי, אבי או אחי ידעו על כך.‬
‫מכתב?‬
‫כן. מכתבים לשלושתם.‬
‫אני רוצה שהם יקראו אותם לאחר מותי.‬
‫אז עלייך לשמור אותם לזמן מה לאחר שתסיימי.‬
‫אל תשלחי אותם מייד.‬
‫כן.‬
‫את מבינה אותי? את יכולה לעשות דברים כאלו?‬
‫זו לא בעיה.‬
‫עשיתי עבודות דומות בעבר.‬
‫הייתה ילדה, מעט צעירה ממך…‬
‫אימה כתבה לה מכתבים‬
‫כדי שהיא תקבל מכתב ממנה‬
‫ביום הולדתה במשך 50 שנה, אפילו לאחר מותה.‬
‫חמישים שנה? אז היו חמישים מכתבים?‬
‫כן.‬
‫עד היום היא מקבלת מכתב מדי שנה.‬
‫אני מצטער לומר שאין לי כסף‬ ‫למכתבים רבים כל כך.‬
‫הכסף שלי בקופסה,‬ ‫אמרי לי לכמה מכתבים זה יספיק.‬
‫אז כמה תוכלי לכתוב?‬
‫אם צריך שלושה מכתבים,‬ ‫אוכל לכתוב 20 אותיות בכל מכתב.‬
‫רק 20 אותיות?‬
‫"אימא, שמרי על עצמך. מיוריס."‬
‫זה נורא קצר. אפילו אני יכול לכתוב את זה.‬
‫אני רוצה שהמכתבים האלו…‬
‫יעודדו את אימי, אבי ואחי‬
‫לאחר שיקראו אותם.‬
‫יוריס, זה היה המחיר הרגיל.‬
‫בחברה שלי יש הנחה מיוחדת לילדים.‬
‫לכן הכסף שבקופסה יספיק…‬
‫כדי לכתוב כל מכתב שתרצה.‬
‫זה באמת נכון?‬ ‫-כן.‬
‫את סתם ממציאה.‬
‫לא המצאתי את זה.‬
‫התנאי המיוחד הזה נוצר…‬
‫כדי שנבצע את עבודתנו גם בשעת חירום.‬
‫זה סעיף החירום שלנו.‬
‫אני לא מבין.‬
‫אבל זה נשמע מגניב.‬
‫כלומר, זה טוב.‬
‫טוב, בואי נתחיל.‬
‫היד שלך.‬
‫איבדתי אותה במלחמה.‬
‫גם אני הייתי בבית חולים לפני כמה שנים.‬
‫את מסוגלת לכתוב מכתבים כך?‬
‫לקח לי זמן ללמוד כיצד להשתמש…‬
‫ביד המלאכותית הזו.‬
‫אבל כעת אני משתמשת בה היטב.‬
‫אני אפילו יודעת לסמן בעזרתה.‬
‫את די מצחיקה.‬
‫אנשים תמיד אומרים לי…‬
‫"איך אתה מרגיש? אתה בסדר? לך לישון."‬
‫את שונה מאימי, מאבי ומהאחיות.‬
‫במה אני שונה?‬
‫אנשים תמיד דואגים לי ומרחמים עליי.‬
‫מגוננים עליי.‬
‫נמאס לי מהדברים האלו.‬
‫אני מבינה אותך.‬
‫אנסה למחוק את הרגשות האלו.‬
‫את מצחיקה מאוד.‬
‫טוב. אז…‬
‫תכתוב לי מכתב.‬
‫תכתוב לאבי.‬
‫לאבא שלך?‬
‫כן. אבי הלך למלחמה.‬
‫הוא בארץ בשם ליידנשאפטליש.‬
‫הוא אמר שישוב בקרוב, אך עדיין לא חזר.‬
‫רציתי לספר לו שאני, אחי ואימי,‬ ‫כולנו בריאים ושלמים.‬
‫תוכל לכתוב בשבילי את המכתב?‬
‫בואי נזמין את ויולט לארוחת ערב.‬
‫טוב, בואו נלך למקום ההוא.‬
‫המסעדה ההיא.‬
‫המסעדה שהלכנו אליה כשוויולט הגיעה לכאן.‬
‫זה אתה.‬
‫קפטן דיטפריד.‬
‫לוטננט קולונל הודג'ינס.‬
‫לא, אני צריך לקרוא לך "הנשיא".‬
‫אני תמיד שוכח שהמלחמה תמה‬
‫כבר לפני שנים רבות.‬
‫מה אתה רוצה?‬
‫ובכן…‬
‫ויולט!‬
‫קפטן.‬
‫אני מצטערת על החוצפה שלי.‬
‫לא. אל תדאגי.‬
‫הינה.‬
‫האם זה שלי?‬
‫באת כדי להחזיר לי את זה?‬
‫שמתי לב שהפלת את זה.‬
‫אז המקום שאליו ויולט הלכה…‬
‫בית הקברות.‬
‫לקבר אימו של המייג'ור.‬
‫קפטן… תודה רבה לך.‬
‫בסדר גמור.‬
‫נניח את החפצים שלנו ונאכל.‬
‫רעיון טוב.‬
‫ויולט, בואי איתנו.‬
‫טוב.‬
‫היי!‬
‫המשפחה שלי החליטה להיפטר מהסירה שלנו.‬
‫סירה?‬
‫כן.‬
‫הוא שט בסירה הזו הרבה, כשהיה ילד.‬
‫בסירה יש הרבה ספרים וצעצועים‬ ‫שאחי שיחק בהם.‬
‫אם יש משהו שתרצי…‬
‫האם אוכל לקבל אותם?‬
‫זו ערמת גרוטאות.‬
‫אני הולכת. אלך למקום שבו הסירה עוגנת.‬
‫לא ידעתי שאת הולכת לקבר שלה מדי חודש.‬
‫הייתי צריכה לספר לך?‬
‫לא.‬
‫את לא חייבת.‬
‫מותר לך לעשות כרצונך בזמנך החופשי.‬
‫אז… תלכי לסירה?‬
‫אומר לך כשאלך.‬
‫אמרתי שאת לא צריכה לספר לנו.‬
‫ויולט.‬
‫תרצי שאבוא איתך?‬
‫אני אהיה בסדר. אין צורך בדאגה וברחמים,‬
‫ואין צורך להרגיש שאתה חייב לגונן עליי.‬
‫היא אמרה שתהיה בסדר.‬
‫תשתוק. תהיה בשקט ותאכל.‬
‫ויולט צודקת.‬
‫אתה לא יכול לדאוג לה כל הזמן.‬
‫כמובן שאני דואג.‬
‫דיטפריד הממזר.‬
‫הוא משחק בלבה השבור של ויולט.‬
‫ייתכן שהוא טוב לוויולט.‬
‫הם יכולים לחלוק זיכרונות מהמייג'ור.‬
‫הוא גבר שניצל את העובדה שוויולט היא יתומה,‬
‫והשתמש בה כנשק במלחמה.‬
‫לכן לא כדאי שהוא יתקרב אליה?‬
‫אפילו אם הוא כבר לא כזה?‬
‫את אומרת שהם צריכים לרפא זו את זה?‬
‫זה יהיה כל כך נורא?‬
‫ויולט עדיין אוהבת את המייג'ור.‬
‫אני חוששת שהרגש הזה ימוטט אותה,‬ ‫אלא אם נעשה משהו.‬
‫ייתכן שהקפטן יוכל לנחם אותה‬ ‫בדרך שבה אנו לא יכולים.‬
‫אם יהיו לי ילדים, ביום מן הימים…‬
‫אני מקווה שיהיו לי בנים.‬
‫לא אוכל להתמודד עם בנות.‬
‫זה אחד הספרים שהוא אהב מאוד.‬
‫הוא שיחק הרבה משחקים עם אבינו.‬
‫גם זה היה שייך למייג'ור?‬
‫לא, זה שלי.‬
‫סלח לי.‬
‫אינך צריכה להיות כל כך רשמית.‬
‫כן.‬
‫אתה והמייג'ור בוודאי הפלגתם…‬
‫אל הים לעתים קרובות, כשהייתם ילדים.‬
‫כן, אבא שלנו לקח אותנו.‬
‫אבא שלי היה איש צבא מסור.‬
‫אבל הוא גם אהב להפליג.‬
‫זה הדבר היחידי שירשתי ממנו.‬
‫זה הפרח של משפחתנו.‬
‫למי אכפת מזה?‬
‫מה אמרת?‬
‫זה מה שרצית להראות לנו, נכון?‬
‫רצית שנראה אותו,‬ ‫כדי שתגיד לנו להיות כמוך, נכון?‬
‫אח.‬
‫רצית שאנחנו נראה…‬
‫שזו האפשרות היחידה.‬
‫אח!‬
‫אתה, אביך וכולנו במשפחת בוגנוויליה‬
‫אין לנו ברירה, אלא להתגייס לצבא.‬
‫אבא, תפסיק!‬
‫אל תכה את אחי!‬
‫אני אעשה את זה!‬
‫אני אגדל ואהיה בדיוק כמוך!‬
‫משום שהייתי מרדן…‬
‫לגיל לא הייתה ברירה אלא להקשיב לאבינו.‬
‫אני אשם בכך שהוא לא בחר בחיים משלו.‬
‫אבל עדיין נתתי לו יחס איום.‬
‫אין לי אחים או אחיות.‬
‫אז קשה לי להבין.‬
‫מצד שני, אני מסוגלת להבין…‬
‫איך אפשר להרגיש…‬
‫רגש עמוק…‬
‫כלפי אדם קרוב.‬
‫את מבינה איך אנשים אחרים מרגישים?‬
‫לא התכוונתי להיות ציני.‬
‫אני יודעת.‬
‫זה בסדר אם אקח את הספר והמשחק?‬
‫כן.‬
‫בואי נלך.‬
‫את בסדר?‬
‫תודה רבה.‬
‫איבדנו משהו גדול.‬
‫גם את וגם אני.‬
‫מצטער על אותו היום.‬
‫אמרתי שלא תראי אותו שוב‬ ‫וביקשתי שתשכחי אותו.‬
‫גם אני לא מסוגל לשכוח אותו.‬
‫אחרי הכול, הוא אחי הקטן.‬
‫כן.‬
‫לו יכולתי לראותו שוב,‬ ‫הייתי מתנצל בפניו על דברים רבים.‬
‫הייתי מדבר איתו על דברים רבים.‬
‫כן.‬
‫וכעת, המכתב לאחי.‬
‫אני תוהה מה כדאי לכתוב לו.‬
‫סיון רק בן חמש.‬
‫מדוע שלא תספר לו איך הרגשת כשהוא נולד?‬
‫כן.‬
‫הייתי מאושר כשהוא נולד.‬
‫הוא היה חמים ורך, כמו כיכר לחם טרי.‬
‫אבל…‬
‫התחלת להרגיש שהוא גנב ממך את הורייך?‬
‫כן.‬
‫חשת קנאה, כשהורייך שיבחו אותו ולא אותך?‬
‫נכון.‬
‫אבל חשבת שהוא כל כך מתוק‬ ‫בכל פעם שהוא רדף אחריך…‬
‫איך את יודעת?‬
‫שמעתי על זה בעבר.‬
‫טוב. לאחר שתכתבי את זה, תוסיפי גם…‬
‫"תחיה חיים מלאים במקומי.‬
‫תהיה טוב לאימא ולאבא במקומי".‬
‫"שאימא ואבא…‬
‫יפנקו אותך במקומי".‬
‫אני חושבת שאתה אומר דברים‬ ‫שאינך מתכוון אליהם.‬
‫מה שאתה באמת רוצה, זה שאביך ואימך‬
‫יפנקו אותך.‬
‫את יודעת הכול.‬
‫כתבתי מכתבים רבים.‬
‫מילים, גישות ורגשות,‬ ‫לכולן יש צד פנימי וחיצוני.‬
‫התחלתי להבין שמה שרואים…‬
‫על פני השטח, אינו הכול.‬
‫אבל אתה חייב לספר להם…‬
‫על רגשותיך האמיתיים,‬ ‫אחרת הם לא ידעו לעולם.‬
‫איך זה?‬
‫זה טוב. תודה.‬
‫אני אקח את שלושת המכתבים ואשמור עליהם.‬
‫כן.‬
‫תני להם את המכתבים ביום שבו אעלה לגן העדן.‬
‫אבקש מבית החולים להודיע לדואר.‬
‫כן.‬
‫היי, את עושה שבועת זרת?‬
‫שבועת זרת?‬
‫כן.‬
‫משלבים זרת בזרת…‬
‫ונשבעים לקיים את ההבטחה.‬
‫תודה.‬
‫האצבע שלך כל כך קרה.‬
‫אני מרגיש אפילו מבעד לכפפה.‬
‫בטח גם אצבעותיי יהיו קרות לפני בוא החורף.‬
‫ועדיין…‬
‫אני חושבת שהמכתבים שלך יחממו…‬
‫את לבם של הוריך ושל אחיך.‬
‫אני אדאג להעביר להם את המכתבים.‬
‫ובכן, סיימתי את חובתי.‬
‫חכי!‬
‫יש עוד מכתב שאני רוצה לכתוב.‬
‫זה ללוקאס?‬
‫שמעתי כשהייתי מתחת למיטה.‬
‫כן.‬
‫אם יש משהו שאתה רוצה לומר לו,‬ ‫כדאי שתעשה זאת כל עוד אתה יכול.‬
‫את חושבת?‬
‫כן.‬
‫לא הצלחתי לשאול הכול‬ ‫ולומר את כל מה שרציתי.‬
‫את מי?‬
‫האיש שהעניק לי את "אני אוהב אותך".‬
‫האדם הזה מת?‬
‫אני מאמינה שהוא עדיין חי במקום כלשהו.‬
‫מה רצית לומר לאדם הזה?‬
‫שאני מבינה את המשמעות‬ ‫של "אני אוהב אותך".‬
‫את מבינה? זה הכול?‬
‫לוקאס אמר…‬
‫שהוא רוצה לבקר אותי‬
‫אבל סירבתי.‬
‫לוקאס ואני היינו חברים קרובים‬ ‫מאז שהיינו ילדים.‬
‫תמיד שיחקנו ביחד.‬
‫אבל הזרועות והרגליים שלי…‬
‫הפכו דקיקות יותר ויותר.‬
‫אני לא רוצה שהוא יראה אותי כך.‬
‫אני אכתוב על הרגשות האלו במכתב שלך.‬
‫באשר לתשלום…‬
‫יוריס!‬
‫אקרא לאחות.‬
‫נשאיר את המכתב ללוקאס לפעם הבאה.‬
‫אני מצטער.‬
‫זה בסדר.‬
‫כל אלו מכתבים אבודים?‬
‫לקחתי אותם מרולנד.‬
‫חשבתי להחזיר את המכתבים אל השולחים.‬
‫אז? אתה מבקש עזרה ממני, כי אני הנשיא?‬
‫הצעירים של היום‬ ‫לא אוהבים לעבוד שעות נוספות.‬
‫תראה כמה קשה אני עובד.‬ ‫אתה צריך למנות אותי לסגן הנשיא.‬
‫קודם תלמד חשבונאות!‬
‫מה?‬
‫סגן הנשיא חייב לדעת חשבונאות.‬
‫וואו! כעת אני יודע איך לקבל קידום!‬
‫אז אני חייב להיות רציני.‬
‫זה לא…?‬
‫כן.‬
‫זה המדף שבו נמצאים מכתבים חדשים.‬
‫הכתב הזה…‬
‫מה קרה?‬
‫לא.‬ ‫-מה?‬
‫כתובת השולח היא האי אקרטה.‬
‫האי הזה נכבש פעם על ידי גרדריק.‬
‫הם זכו לעצמאות לאחר המלחמה.‬
‫מדוע רצית להיפגש איתי, הנשיא?‬
‫לגבי אותו היום…‬
‫זה בנוגע לבובה שעובדת אצלך?‬
‫היא אמרה משהו?‬
‫לא.‬
‫אל תדאג.‬
‫היא הלכה לאחר שביקרה בסירה.‬
‫היא אמרה שאתה בוודאי תדאג לה.‬
‫היא אמרה שתגיד לי, לפני שהיא תלך.‬
‫אתה לא האפוטרופוס שלה.‬
‫אין לך זכות לשלוט בה.‬
‫מנוול שכמוך! איך אתה מעז לומר את זה?‬
‫אני מצטער.‬
‫עשיתי טעות.‬
‫רק כך אני יודע לדבר.‬
‫לא באתי לכאן היום כדי לדבר על ויולט.‬
‫האם זה…?‬
‫תוכל לחקור את זה?‬
‫הנשיא.‬
‫מצטער על השעה המאוחרת.‬
‫אני צריך לדבר איתך על משהו.‬
‫במה העניין?‬
‫עדיין לא קיבלתי אישור רשמי…‬
‫אבל ייתכן שאני טועה.‬
‫המייג'ור… זה המייג'ור?‬
‫כן.‬
‫גילית משהו חדש אודותיו?‬
‫גילית מידע חדש אודות מייג'ור גילברט?‬
‫אתה נוסע עכשיו?‬
‫כן. ייתכן שזה מישהו אחר, אבל אסע.‬
‫טוב. אני אדאג לעבודה כאן.‬
‫ויולט, את בסדר?‬
‫האם אני בסדר?‬
‫זה בסדר, אם אני רואה את המייג'ור?‬
‫האם ייתכן שמשהו לא בסדר בי?‬
‫חלפו שנים רבות.‬
‫את חושבת שהמייג'ור יזהה אותי?‬
‫היי, ויולט!‬
‫מה להגיד לו כשאראה אותו?‬
‫אספר לו מה שלומי כעת?‬
‫או שאספר לו על הרגשות שלי?‬
‫האם אוכל להסביר את זה?‬
‫אני מתנהגת מוזר?‬
‫ויולט.‬
‫זו נסיעה ארוכה.‬
‫אולי תכתבי מכתב בדרך לשם?‬
‫חזרנו, דייזי.‬
‫אני מצטערת על האיחור.‬
‫דייזי?‬
‫"אני נוסעת לליידן לזמן מה."‬
‫המדינה לבסוף הלאימה,‬
‫את חברת הדואר שבה היא עבדה,‬ ‫בדיוק כמו האחרות…‬
‫והפכה את הבניין למוזאון.‬
‫מעניין לאן היא הלכה לאחר שפרשה.‬
‫את מוזמנת להביט סביבך.‬
‫מצטערת, לא ראיתי אותך שם.‬
‫אין בעיה.‬
‫אם יהיו לך שאלות, אנא שאלי אותי.‬
‫בסדר.‬
‫למען האמת, עבדתי כאן לפני שנים רבות‬ ‫כפקידת קבלה.‬
‫האומנם?‬
‫כן.‬
‫סלחי לי, מהו הבול הזה?‬
‫אה, כן.‬
‫זה בול שמיוצר אך ורק באי אקרטה.‬
‫האי אקרטה.‬
‫אמרת שפעם עבדת כאן, נכון?‬
‫כן.‬
‫"הו, ים של ברכה.‬
‫ים שמחבר את העולם כולו.‬
‫השחפים רוקדים בשמיים שמעליך.‬
‫הדגים שוחים בקרבך.‬
‫הסרטנים מתחפרים במעמקיך.‬
‫אתה מעניק אור…‬
‫אתה מטפח חיים.‬
‫אתה שופך אהבה‬
‫אנו ממשיכים לחיות בקרבתך.‬
‫עד סוף ימינו.‬
‫אנו מעניקים לך את גופנו‬
‫בהווה, בעבר ובעתיד."‬
‫זה אמור להיות טקס הודיה לים.‬
‫אבל זה הפך להיות טקס זיכרון לאלו שלא שבו.‬
‫איש לא שב.‬
‫האנשים היחידים שנותרו כאן באי‬
‫הם הקשישים, הנשים והילדים.‬
‫הם מתו במלחמה, במקום בים.‬
‫אני מתנצל בפני אבות אבותיי.‬
‫האבות שלנו נהרגו…‬
‫על ידי החיילים מליידן, נכון?‬
‫מה? כן.‬
‫הלוואי שכל תושבי ליידן ימותו!‬
‫המזמור שהקריאו כעת,‬
‫מוקדש לפסטיבל ההודיה בליידן.‬
‫אומרים שהוא נכתב ע"י בובה מפורסמת.‬
‫שמה הוא…‬
‫ויולט אברגרדן.‬
‫כולם! הגיע הזמן לאכול!‬
‫קדימה, בואו.‬
‫קדימה!‬
‫המורה, אני אוהב אותך!‬
‫היי, בוא נלך.‬
‫קדימה.‬
‫מייג'ור, חלף זמן רב מאוד.‬
‫חשבתי עליך…‬
‫מדי יום ביומו, כשלא ראיתי אותך.‬
‫אני מקווה שתפילותיי ייענו.‬
‫שמשאלתי תתגשם.‬
‫שאשוב לראות אותך, ביום מן הימים.‬
‫ויולט.‬
‫תוכלי לחכות כאן לרגע?‬
‫אני באה איתך.‬
‫אם גילברט באמת נמצא כאן…‬
‫אנו לא יודעים מהו מצבו הנוכחי.‬
‫אז…‬ ‫-לא אכפת לי.‬
‫אפילו אם לא אכפת לך…‬
‫אני לא יודע מה מצבו.‬
‫שמעתי שהוא לא משתמש בשמו האמיתי כאן.‬
‫זה אי קטן.‬
‫הוא בוודאי לא רוצה שיהיו שמועות.‬
‫חכי פה, טוב?‬
‫אני אחכה.‬
‫אם אוכל לראותו שוב, אחכה כמה זמן שיידרש.‬
‫זו הפעם הראשונה שלך כאן. אולי תסתובבי קצת?‬
‫הבנתי.‬
‫מה? אני לא יודע מי הוא.‬
‫שלום!‬
‫שלום.‬
‫של מי אתה אבא?‬ ‫-אני לא…‬
‫אז מי אתה?‬ ‫-אתה נראה מוזר.‬
‫לא, אני מחברת הדואר.‬
‫אז באת למסור מכתב?‬
‫ובכן…‬
‫בדיוק נזכרתי, יש לי משהו לתת לך.‬
‫הוא פוחד!‬
‫בואו נחזור.‬
‫לא אוכל להתמודד גם עם בנים.‬
‫את אחות של מישהו?‬
‫אני…‬
‫את דוורית?‬
‫כן. נכון.‬
‫ידעתי!‬
‫זה בשבילך.‬
‫קחי.‬
‫חרק. זה גמל שלמה?‬
‫את לא פוחדת?‬
‫הוא איבד את רגלו הקדמית.‬
‫כמו המורה גילברט.‬
‫המורה שלכם…‬
‫עינו הימנית…?‬
‫את יודעת הרבה.‬
‫הוא המורה שלכם, נכון?‬
‫נכון.‬
‫האם המורה שלכם…‬
‫שלומו טוב?‬
‫כן. ידו הימנית חסרה,‬ ‫אבל הוא משחק במוטות בידו השמאלית.‬
‫והוא רץ ממש מהר.‬ ‫-כן, הוא ממש מהיר.‬
‫נכון?‬ ‫-כן.‬
‫אנא ספרו לי…‬
‫אנא ספרו לי עוד אודותיו.‬
‫על המורה שלכם.‬ ‫-בסדר.‬
‫המורה שלנו הוא איש נחמד מאוד.‬
‫הוא מסביר שוב ושוב, אם מישהו לא מבין.‬
‫מי שם?‬
‫היכנס.‬
‫אם יש משהו שלא הבנת…‬
‫לא חשבתי…‬
‫ששרדת.‬
‫גילברט.‬
‫כאן מכנים אותי ג'ילברט.‬
‫אני מבין.‬
‫אני מצטער על הביקור המפתיע.‬
‫איך גילית?‬
‫כתבת מכתב לילד, נכון?‬
‫מכתבים שאינם מגיעים ליעדם‬ ‫חוזרים למשרד הדואר.‬
‫אנו בודקים אותם שוב,‬ ‫לפני שמחזירים לשולחים.‬
‫נתקלתי במכתב שלך במקרה.‬
‫מדוע אתה כאן?‬
‫לאחר הקרב…‬
‫התעוררתי במיטת בית חולים.‬
‫לא היו לי דסקיות זיהוי,‬ ‫אז שלחו אותי לבית חולים במנזר.‬
‫עבדתי בבית החולים לזמן מה.‬
‫במקום לשוב הביתה, יצאתי לנדודים.‬
‫הגעתי לכאן לפני שנה.‬
‫כתבתי מכתבים לפי בקשות הילדים‬ ‫והתחלתי ללמד…‬
‫בבית הספר הזה.‬
‫אני יודע שהייתי אמור להודיע לצבא, אבל…‬
‫זה לא משנה.‬
‫אתה יודע שוויולט בחיים?‬
‫כן.‬
‫אז למה לא באת אליה?‬
‫ויולט…‬
‫היא חיכתה לך במשך כל הזמן הזה.‬
‫אני אמללתי אותה.‬
‫עדיף לה לחיות בלעדיי.‬
‫היא באה לכאן איתי.‬
‫היא מחכה בחוץ כעת.‬
‫יש לך מושג עד כמה היא רוצה לפגוש אותך?‬
‫איני יכול להיפגש איתה.‬ ‫-גילברט.‬
‫לא אוכל להיפגש איתה לעולם.‬
‫אתה…‬
‫היא מתה.‬
‫גילברט בוגנוויליה מת.‬
‫כך חשבו כולם.‬
‫חלפו השנים וכולם קיבלו את זה.‬
‫אז תן לי לחיות חיים אחרים.‬
‫גילברט.‬ ‫-אנחנו…‬
‫בעונת בציר הענבים.‬
‫אני אעזור להם.‬
‫כל הגברים מהאי הזה הלכו למלחמה.‬
‫איש מהם לא שב.‬
‫הודג'ינס, בבקשה…‬
‫הסתלק.‬
‫אני עוד אשוב.‬
‫האם את…‬
‫שונאת אותי?‬
‫אני לא מבינה את משמעות השאלה.‬
‫אכזבתי אותך במובן כלשהו?‬
‫אם עשיתי טעות, אתקן אותה. אנא, אמור לי.‬
‫לא.‬
‫זה לא נכון.‬
‫זו אשמתי. אמרתי שאת לא מכשיר.‬
‫אבל בכל זאת השתמשתי בך.‬
‫כמובן שאתה יכול להשתמש בי. אני הנשק שלך.‬
‫הקרב אינו לטובתנו.‬
‫מה הצעד הבא שלי?‬
‫מייג'ור, תן לי פקודה!‬
‫הנשיא.‬
‫זה הוא.‬
‫זה באמת הוא.‬
‫דיברתי עם הילדים…‬
‫ראית אותו?‬
‫כן.‬
‫מלבד הזרוע והעין, יש לו פציעות נוספות?‬
‫לא.‬
‫אז אוכל לראות אותו, נכון?‬
‫הוא אמר…‬
‫שהוא לא יכול להיפגש איתך.‬
‫הוא עדיין עובד?‬
‫אחכה שהוא יסיים.‬
‫זה לא העניין.‬
‫אז אמתין עד הערב.‬
‫ויולט!‬
‫אז… אז מחר.‬
‫בסדר.‬
‫אפגש איתו מחר ואנסה לדבר איתו.‬
‫הוא חייב להיפגש איתך.‬
‫אז זה אומר…‬
‫זה לא שהוא לא יכול להיפגש איתי.‬
‫הוא אומר שהוא לא רוצה להיפגש איתי?‬
‫מדוע לא?‬
‫קשה לי להסביר.‬
‫הוא אמר שזה עדיף לשניכם.‬
‫זה לא טוב.‬
‫אני…‬
‫ויולט.‬
‫ויולט!‬
‫כשתסיים עם זה,‬ ‫נוכל לשאת את הענבים לפסגה בקלות.‬
‫עזרת לנו מאוד.‬
‫נראה שצפוי לנו גשם כבד.‬
‫מייג'ור!‬
‫מצאתי אותו.‬
‫מייג'ור.‬
‫מייג'ור…‬
‫מייג'ור!‬
‫אני מצטערת שבאתי לביתך.‬
‫מייג'ור, אם אתה בחיים…‬
‫למה לא יצרת קשר איתי?‬
‫למה לא נפגשת איתי?‬
‫אני רוצה להיפגש איתך.‬
‫אני רוצה להמשיך את השיחה האחרונה שלנו.‬
‫התחלתי להבין…‬
‫את המשמעות של "אני אוהב אותך".‬
‫הסתלקי.‬
‫אני אחכה.‬
‫אני אחכה כאן…‬
‫עד שאראה אותך.‬
‫את לא זקוקה לי כעת.‬
‫ואם אהיה איתך, אני אזכר…‬
‫איך לקחתי אותך לשדה הקרב כשהיית ילדה.‬
‫איך איבדת את שתי זרועותייך…‬
‫בגלל הפקודות שלי.‬
‫מייג'ור, האם אתה מתחרט…‬
‫על כך שאני קיימת?‬
‫זה בוודאי…‬
‫כואב לך.‬
‫אני מסוגלת להבין איך אתה חש כעת, מייג'ור.‬
‫אני לא מבינה הכול…‬
‫אבל אני מבינה מעט.‬
‫מטומטם שכמוך!‬
‫אתה יכול להשתמש בזה.‬
‫תודה רבה.‬
‫אין לנו מקום אחר שבו נוכל להשתכן.‬
‫זה אי קטן. אין לנו אפילו אכסניה.‬
‫ויולט, היא אמרה שהמגדלור‬ ‫משמש גם כמשרד דואר.‬
‫אני מבין.‬
‫שוב הגיעה העונה שבה הפרח הזה מלבלב.‬
‫"עיני הנסיך היו כחולות כאבן ספיר.‬
‫החרב לצדו הייתה מקושטת באבני אודם נוצצות."‬
‫הקריאה שלך השתפרה מאוד.‬
‫ויולט.‬
‫הישארי לצדי.‬
‫הישארי לצדי לתמיד, ויולט.‬
‫טוב.‬
‫אתה מחברת הדואר בליידן?‬
‫מה? כן.‬
‫ויולט אברגרדן היא האישה‬
‫שהייתה איתך כרגע?‬
‫בחברת הדואר שלך התקבל טלפון מבית החולים.‬
‫יש ילד בשם יוריס, מצבו אנוש.‬
‫יוריס?‬
‫מי הוא?‬ ‫-הוא אחד ה…‬
‫הלקוחות שלי.‬
‫תני להם את המכתבים ביום שבו אעלה לגן העדן.‬
‫כן.‬
‫אני חוזרת.‬
‫אני חוזרת לליידן.‬
‫ויולט!‬
‫את חוזרת? אנחנו באמצע סופה.‬
‫הסירות לא יעזבו את הנמל עד מחר בבוקר.‬
‫תיפגשי עם גילברט.‬
‫נכון?‬
‫אני רוצה להיפגש איתו.‬
‫אני רוצה להיפגש איתו!‬
‫אבל…‬
‫עשיתי שבועת זרת.‬
‫הבטחתי ליוריס.‬
‫נותר מכתב אחד שעדיין לא כתבתי.‬
‫אבל יחלפו לפחות שלושה ימים עד שתשובי לכאן.‬
‫אינך יכול למהר?‬ ‫-זה הכי מהיר שיש!‬
‫בנדיקט ואייריס יצאו לבית החולים…‬
‫עם המכתבים ששמרת.‬
‫טוב.‬
‫סלחו לי.‬
‫יוריס, הבובה כאן.‬
‫אתה רוצה שהיא תכתוב מכתב, נכון?‬
‫ויולט?‬
‫אני אייריס. באתי במקומה.‬
‫ויולט נמצאת הרחק מכאן.‬
‫היא סוף כל סוף פגשה את האדם היקר לה.‬
‫זה האיש שלימד אותה את "אני אוהב אותך"?‬
‫כן. נכון.‬
‫הוא עדיין חי.‬
‫יפה.‬
‫שמעתי עליך.‬
‫אתה רוצה לכתוב מכתב ללוקאס, נכון?‬
‫כן.‬
‫מה תרצה שאכתוב?‬
‫יוריס!‬
‫יוריס.‬
‫אתה תהיה בסדר.‬
‫כן. נא לחבר אותי.‬
‫בבקשה!‬
‫יוריס.‬
‫זה לוקאס.‬
‫מה אני אמור לעשות עם זה?‬
‫אתה צריך לומר "שלום".‬
‫יוריס!‬
‫כן.‬
‫שלום.‬
‫לוקאס.‬
‫כן!‬
‫מצטער שאמרתי שאני לא רוצה שתבוא…‬
‫ושאני לא רוצה לראותך.‬
‫אני מצטער.‬
‫למה אתה מתנצל?‬
‫אני…‬
‫הייתי עצוב כששמעתי שאינך רוצה להיפגש איתי.‬
‫אבל חשבתי שזה מה שאתה רוצה.‬
‫אז ניסיתי…‬
‫אבל לא יכולתי להתאפק.‬
‫הלכתי לבית החולים פעמים רבות.‬
‫ראיתי את פניך מבעד לחלון.‬
‫אני מצטער על כך שאמרתי דבר כה מרושע.‬
‫לא.‬
‫אני לא כועס כלל.‬
‫יוריס…‬
‫תמיד היינו חברים, נכון?‬
‫בוא נמשיך להיות חברים לתמיד!‬
‫כן.‬
‫יופי.‬
‫תודה.‬
‫המכשיר הנוראי הזה הוא יעיל לפעמים.‬
‫יוריס!‬
‫היא לא הצליחה לכתוב את המכתב.‬
‫אבל הוא הצליח…‬
‫לדבר עם לוקאס בטלפון בפעם האחרונה.‬
‫ולומר לו את כל מה שהוא רצה לומר.‬
‫"אני מצטער"…‬
‫ו"תודה".‬
‫הם מסרו את המכתבים שכתבת‬
‫להורים ולאח שלו.‬
‫"אימא, הפנקייקים שלך היו טעימים כל כך.‬
‫אילו אכלתי יותר ירקות…‬
‫הייתי משמח אותך יותר."‬
‫"אבא.‬
‫היה כיף לצאת לדייג ולהקים מחנה.‬
‫אימא ואבא, אני שמח שאני הבן שלכם.‬
‫אני אוהב אתכם.‬
‫יוריס."‬
‫יש מכתב גם לאחיו הקטן.‬
‫אני?‬
‫כן.‬
‫"סיון.‬
‫מצטער שלעתים כעסתי עליך,‬ ‫או התנהגתי אליך לא יפה.‬
‫אבל הייתי מאושר מאוד…‬
‫כשנולדת.‬
‫תודה שהפכת אותי לאח גדול.‬
‫"תחיה חיים מלאים במקומי.‬
‫שמור על אימא ואבא במקומי.‬
‫תיהנה איתם.‬
‫תן להם לפנק אותך.‬
‫אחי היקר…‬
‫מאחיך הגדול."‬
‫תודה לך, אח.‬
‫אני כל כך שמח.‬
‫אימא ואבא, גם אתם שמחים, נכון?‬
‫כן.‬
‫תודה…‬
‫יוריס.‬
‫הם אמרו שיוריס שמח שהצלחת לפגוש את האדם‬
‫היקר ללבך.‬
‫נלך לבקר אותו שוב בבוקר.‬
‫אם הוא לא ייצא, אשבור את דלתו.‬
‫אתן לו אגרוף טוב…‬
‫לא.‬ ‫-מה?‬
‫אם תכה את המייג'ור…‬
‫אז אני…‬
‫ו…‬ ‫-סתם צחקתי.‬
‫אחזור לחברת הדואר.‬
‫בהפלגה של מחר.‬ ‫-מה?‬
‫אחזור לכתוב מכתבים.‬
‫נותרה לי עבודה רבה.‬
‫ויולט.‬
‫המייג'ור בריא ושלם.‬
‫חשבתי שלא אראה אותו לעולם.‬
‫אבל שמעתי את קולו.‬
‫אני…‬
‫זה…‬
‫זה מספיק בשבילי.‬
‫קדימה!‬
‫קדימה, תנסו את זה.‬
‫הינה, זה עולה!‬
‫זה מדהים.‬
‫מעכשיו הכול יהיה קל יותר.‬
‫זה הזקן והבחורה מחברת הדואר.‬
‫זקן?‬
‫היי, המורה שלנו המציא את המכונה הזו.‬
‫נכון שזה נהדר?‬ ‫-כן!‬
‫תראו איזו כמות.‬ ‫-אפשר להחזיק עוד?‬
‫זה נפלא!‬
‫מעולה! אני רוצה לנסות!‬
‫זה מדהים, נכון?‬
‫כן.‬
‫האם תהיה מוכן לתת את זה למורה שלך?‬
‫טוב, אתן לו את זה.‬
‫ביי!‬
‫אינך צריך לשאת את הנטל הזה לבד.‬
‫כל הגברים הצעירים מהאי עזבו.‬
‫אנשים רבים מתו במלחמה.‬
‫זו כנראה אשמתנו.‬
‫חשבנו שחיינו יהיו קלים יותר…‬
‫לאחר שננצח במלחמה.‬
‫כולנו שנאנו את האנשים מליידנשאפטליש.‬
‫אבל…‬
‫לבסוף כולנו נפגענו.‬
‫כולנו.‬
‫אם יש לך בית שאליו תוכל לחזור,‬ ‫כדאי לך לעשות זאת.‬
‫לא.‬
‫אשאר כאן.‬
‫לתמיד.‬
‫אתה מאוד עוזר לכולנו.‬
‫היי.‬
‫האם סוף כל סוף הצלחת‬ ‫למצוא את הדרך שלך באי הזה?‬
‫זה בהחלט נראה כמו מקום יפה.‬
‫אח.‬
‫היו לך חיים חסרי דאגות.‬
‫ובכל זאת לא באת להלוויה של אמנו.‬
‫הם אהבו אותך מאוד, שלא כמוני.‬
‫אני מצטער.‬
‫ובכן, ויולט ביקרה בקבר של אמנו במקומך.‬
‫היא עדיין מבקרת שם מדי חודש.‬
‫תכננתי להתנצל בפניך…‬
‫אם אי פעם אראה אותך שוב.‬
‫אבל כעת…‬
‫בא לי לדחוף אותך לתוך שק‬
‫ולגרור אותך לפגישה עם ויולט.‬
‫לא הייתי צריך…‬
‫לקחת אותה פעם.‬
‫אז מה באמת רצית לעשות?‬
‫רציתי שהיא תחווה…‬
‫חיים טובים יותר כשהיא צעירה.‬
‫שתוכל ליהנות…‬
‫מהדברים היפים.‬
‫שהלב שלה…‬
‫יזכה להשראה מהיופי.‬
‫רציתי להעניק לה את זה.‬
‫אבל…‬
‫זה בשבילך.‬
‫תקרא.‬
‫"מייג'ור גילברט היקר.‬
‫אנא סלח לי על הביקור הפתאומי.‬
‫זה המכתב האחרון שלי…‬
‫אליך.‬
‫הסיבה שבגללה אני חיה היום‬
‫ולמדתי כיצד לאהוב אחרים…‬
‫כל זה בזכותך.‬
‫תודה לך על כך שקיבלת אותי.‬
‫תודה על כך שהקראת לי.‬
‫לימדת אותי לקרוא ועוד דברים רבים אחרים.‬
‫תודה לך.‬
‫קנית לי את הסיכה.‬
‫תודה לך.‬
‫על כך שתמיד…‬
‫תמיד נתת לי להישאר לצדך.‬
‫תודה לך."‬
‫מעומק לבי.‬
‫"על שאמרת 'אני אוהב אותך'‬
‫תודה לך.‬
‫לשמוע אותך אומר לי שאתה אוהב אותי…‬
‫זה הפך לאור המנחה אותי בחיי.‬
‫למדתי את משמעות המילים 'אני אוהב אותך'…‬
‫ורציתי לומר לך שאני אוהבת אותך.‬
‫מייג'ור…‬
‫תודה לך.‬
‫תודה.‬
‫תודה לך על הכול."‬
‫כולם מתקשים להיות כנים עם עצמנו.‬
‫אני אמשיך את שם משפחת בוגנוויליה.‬
‫אני אהיה חופשי.‬
‫לך.‬
‫ויולט!‬
‫מייג'ור?‬
‫גילברט.‬
‫מייג'ור!‬
‫ויולט!‬
‫מייג'ור.‬
‫ויולט.‬
‫אני כבר לא האדון ולא המפקד שלך.‬
‫פגעתי בך.‬
‫אני לא האדם שאת חושבת שאני.‬
‫אני לא אדון טוב.‬
‫ולא אדם טוב.‬
‫אני…‬
‫לא ראוי לך.‬
‫אבל אפילו כעת…‬
‫עדיין… אני…‬
‫אני אוהב אותך.‬
‫אני…‬
‫אני רוצה שתישארי איתי.‬
‫ויולט.‬
‫אני…‬
‫מייג'ור.‬
‫אני…‬
‫ויולט.‬
‫אל תבכי.‬
‫אני…‬
‫את רואה?‬
‫גם אני עומד לבכות.‬
‫אני רוצה לנגב את דמעותייך.‬
‫בבקשה.‬
‫הרימי את פנייך.‬
‫אני…‬
‫מייג'ור.‬
‫אני אוהב אותך.‬
‫ויולט.‬
‫תמיד רציתי לעשות את זה.‬
‫לאחר שסיימה את העבודה שנותרה לה…‬
‫היא התפטרה מעבודתה בחברת הדואר.‬
‫היא החלה לעבוד בדואר אשר במגדלור באי.‬
‫לאחר מכן, משרד הדואר עבר לרחוב הראשי.‬
‫השימוש בטלפון היה מקובל‬ ‫ועבודת הבובות הפכה למיותרת.‬
‫אבל היא בוודאי כתבה מכתבים רבים…‬
‫למען כל האנשים שגרו כאן.‬
‫אחרת…‬
‫הבול הזה הונפק על ידי‬ ‫הקרן לזיכרון חברת הדואר CH.‬
‫הוא נמכר באי הזה בלבד.‬
‫האי הזה מחזיק בשיא,‬
‫של שליחת המכתבים הרבים ביותר מכל תושב.‬
‫לפני זמן רב, נשים עסקו במקצוע הבובות.‬
‫באי הזה גרה בובה מפורסמת,‬
‫שאותה כולם אהבו.‬
‫שמה היה…‬
‫ויולט אברגרדן.‬
‫סבתי…‬
‫ביקשה ממנה שתכתוב למענה מכתבים.‬
‫אם יש דבר שלא אוכל לומר במילים…‬
‫אולי אוכל לומר במכתב.‬
‫גם אני רוצה לספר להם על רגשותיי.‬
‫האנשים שלהם אספר על רגשותיי‬
‫נמצאים רק עכשיו, ברגע הזה.‬
‫אבא.‬
‫אימא.‬
‫תודה.‬
‫- אני אוהב אותך -‬
‫תרגום כתוביות: ליאת בר־און‬