‫תום.‬
‫מה שמצער הוא שלא תראי את מה שהתחלת.‬
‫היא הייתה צעירה כל כך, לא כן?‬
‫כל החיים שלה היו לפניה.‬
‫אלוהים. כל החיים המזדיינים שלה.‬
‫- אלוהים. - גרץ'. היי.‬
‫תסגור את תא המטען.‬
‫- אני מצטערת. - תסגור את תא המטען!‬
‫אבודות בטבע‬
‫- גב' קליין, נכון? - היי, כן.‬
‫אני אחראי על הקליטה הפסיכיאטרית.‬
‫- מה שלומנו? - טוב, נראה לי.‬
‫אבל יש פה מנורה מהבהבת, וזה ממש לא נעים.‬
‫טוב, היא נראית בסדר עכשיו.‬
‫אני לא הוזה, דרך אגב.‬
‫כדאי שאשים לב למה שאני אומרת. חבל שתזרוק עליי את כל מדריך האבחון.‬
‫אז אני מבין שאת חווה עודף חרדה.‬
‫כן, בעיקר בקשר לעבודה.‬
‫עם פגיעה עצמית, נאמר לי.‬
‫אכפת לך לספר לי מתי זה החל?‬
‫בערך לפני ארבעה ימים הייתה עלייה חדה,‬
‫אבל היא עדינה מאוד. מדובר יותר בעוויתות כתוצאה מלחץ.‬
‫טוב. אז אני...‬
‫הגיע הזמן למסור את הסחורה שהברחתי.‬
‫טלפון, מפתחות, חגורה. אני מכירה את הנוהל.‬
‫אני מכירה אותו היטב.‬
‫בגלל העבודה שלי.‬
‫ערכתי מחקרים על מחלקות כאלה, אז אני מתמצאת בהן מאוד.‬
‫כאשת מקצוע.‬
‫מתי אוכל לפגוש את הרופא?‬
‫אני יודעת שסומנתי במיון הראשוני כמקרה בעל דחיפות נמוכה, וזה נכון,‬
‫אבל אני מעדיפה שלא לחכות כל היום.‬
‫אני מצטער, גב' קליין, אבל הרופא סיים משמרת לפני שעה.‬
‫מה?‬
‫- הוא לא יחזור עד מחר בבוקר. - סליחה?‬
‫לוח הזמנים של הקפטריה.‬
‫- לא. מה? - התמזל מזלך.‬
‫הערב מגישים עוף מוקרם.‬
‫לא. רגע. אני צריכה לדבר. רגע.‬
‫זין.‬
‫יבוא.‬
‫היי, ליאה. רציתי לקפוץ ולבדוק מה שלומך.‬
‫הבאתי לך כמה הסחות דעת.‬
‫תפזורת, סודוקו אקסטרים.‬
‫שזה... "אקסטרים"? נו, באמת.‬
‫זה סודוקו, לא צניחה חופשית.‬
‫אפשר?‬
‫אז עברתי על הגיליון שלך.‬
‫כתוב בו שאת בלחץ לאחרונה.‬
‫דפוסי שינה בלתי יציבים, סערת נפש קלה וכדומה.‬
‫כן, אפשר לומר.‬
‫מה מטריד אותך?‬
‫טוב, השעמום לא מדהים.‬
‫אבל בעיקר זה שאף אחד לא יכול לענות על השאלות שלי.‬
‫טוב, אז אני שמח שקפצתי לבקר. כי אני בעניינים.‬
‫תנסי אותי.‬
‫טוב. אנחנו פה כבר יומיים. הוריי לא אמורים להגיע?‬
‫הם יצאו לדרך בקרוב.‬
‫עבדנו עם משרד החוץ להסדרת האשרות שלהם.‬
‫הרבה גורמים מעכבים, יותר מדי פרטים. רוצה סוכרייה?‬
‫אתה כמו כל היתר פה.‬
‫אני שואלת שאלה, ומקבלת תשובה או לא-תשובה,‬
‫ואז נותנים לי ממתק או אוכל.‬
‫אני מרגישה כאילו אני ילדה...‬
‫ששואלת על אלוהים או מוות,‬
‫ו"אל תספרו לה יותר מדי, ואז תסיחו את דעתה".‬
‫טוב, זו לא כוונתי. באמת.‬
‫את יודעת מה? בואי פשוט נדבר.‬
‫בסדר? אני פנוי, את פנויה,‬
‫ולוודא שאת מרגישה בנוח, זה התפקיד שלי פה.‬
‫אולי תשאלי אותי שאלות חדשות‬
‫ואני אנסה לשפר את התשובות שלי.‬
‫- אפשר סוכרייה? - כן.‬
‫איך התשובה הזאת?‬
‫מתי אוכל לראות את השאר?‬
‫אני מקווה שבקרוב. בלי קשר להוראת הבידוד,‬
‫אסור לאפשר לכן להתייעץ במהלך החקירה.‬
‫והשמירה על ההפרדה ביניכן עוזרת לעדות להיות מבולגנת פחות וכנה יותר.‬
‫- את בטח מתגעגעת אליהן, מה? - כן.‬
‫אולי יותר ממה שציפיתי.‬
‫כאילו, אולי,‬
‫הרבה.‬
‫אולי זה פשוט קרה בגלל חלוף הזמן.‬
‫אבל בשלב כלשהו, פשוט היה קליק בינינו.‬
‫זה לא שהיינו חברות או משהו,‬
‫אבל בפעם הראשונה, היינו "אנחנו".‬
‫קבענו חוקים, לכל אחת היו מטלות.‬
‫זה נשמע עלוב, אבל ההרגשה לא הייתה עלובה.‬
‫החוקים היו הוגנים והמטלות היו משותפות,‬
‫וכל אחת מאיתנו הייתה זכאית ליום מנוחה אחד.‬
‫כי היה שם קשה מאוד, וכולנו היינו צריכות הזדמנות להירגע,‬
‫להיות לבד עם המחשבות שלנו. כולן חוץ ממני.‬
‫אוכל - מים - אש - עץ - ניקיון להסתלבט‬
‫מאז שהגופה של ג'נט נעלמה, כל דבר באי שוב גרם לי לתחושה מוזרה.‬
‫התחיל להיות אפל...‬
‫בראש שלי.‬
‫שאלה.‬
‫למה לסנטה קלאוס אין ילדים?‬
‫כי הוא בא רק פעם בשנה, והוא גומר בארובה.‬
‫מה?‬
‫חשבתי שאולי את צריכה בדיחת חג מולד גסה בחייך.‬
‫לא ידעתי את זה, אבל בהחלט כן.‬
‫לא אשאל אותך על מה את חושבת.‬
‫אנשים עושים לי את זה כל הזמן כי אני שקטה.‬
‫אני לא מתה על זה.‬
‫אבל אם תרצי לדבר, אני פה.‬
‫סבא שלי תמיד היה ניגש אליי ואומר,‬
‫"תקבלי מטבע אם תגידי לי על מה את חושבת."‬
‫זה מחריד.‬
‫אני יודעת. זאת הדרך הכי מטרידה ודוחה לשאול מישהו על חייו הפנימיים.‬
‫שחר חווה‬
‫הינה. אם מתחיל להיות צפוף בראש שלך,‬
‫ואת רוצה לרוקן אותו, תנסי את זה.‬
‫ממש לא. אני מנסה להרגיש משוגעת פחות. לכתוב יומן זו לא הדרך.‬
‫אני תמיד לוקחת מחשבה רעילה אחת‬
‫ומייצרת ממנה 11,000 נוספות.‬
‫אפשר להעיף מבט?‬
‫הוא לא אישי מדי.‬
‫רק הבחנות ומחשבות וציטוטים.‬
‫נורה.‬
‫דורותי - מעניין מי הזמר במסכה?‬
‫זה מדהים.‬
‫תוכלי לנסות את הדרך שלי.‬
‫לא. אני לא יודעת לצייר.‬
‫לא, משהו מנותק. בלי רגשות, בלי קיבעונות.‬
‫פשוט תכתבי את מה שאת רואה, מה שאת שומעת, מה שאת יודעת.‬
‫זה יכול להיות מרגיע מאוד.‬
‫אז זה עזר לך, מה שהיא הציעה?‬
‫זה בעיקר היה מוזר.‬
‫מן הסתם, כתבתי יומנים בעבר, אבל מעולם לא ככה.‬
‫מעולם לא בלי... רגש.‬
‫מה הייתה הגישה הרגילה שלך?‬
‫כלומר, הייתי...‬
‫מוציאה את הנשמה.‬
‫ואהבה אהבה אהבה היא‬
‫במרחק גן עדן...‬
‫איש בנעליי עובר באדום‬
‫וכל העיתונים שיקרו הלילה‬
‫אבל להתאהב בך‬
‫זה חדשות היום‬
‫מלאכים נופלים כמו גשם‬
‫ואהבה, אהבה, אהבה‬
‫אי אפשר לוותר עליה‬
‫בתוכך הזמן נע‬
‫והיא לא דוהה‬
‫רוח הרפאים שבתוכך היא לא דוהה‬
‫הלכתי ליער כי חשקה נפשי לחיות באופן מכוון,‬
‫אבל יש לי הרגשה שאלך מפה עם סלמונלה.‬
‫אני ממש לא סומך על קולבי עם ההמבורגרים האלה.‬
‫הוא טחון, את יודעת.‬
‫אבא שלו המציא את הטכנולוגיה מאחורי הבלוטות'.‬
‫אני בטוח שאף אחד במשפחה שלו לא בישל לעצמו כבר עשור,‬
‫ועם זאת, נתנו לו שליטה על המנגל.‬
‫כן, אני בהחלט אוותר על ארוחת הערב.‬
‫את בסדר?‬
‫כן.‬
‫פשוט לא ממש רעבה.‬
‫תודה, דרך אגב, שהסכמת לבוא.‬
‫אני יודע שזה לא ממש הקטע שלך.‬
‫זה גם לא בדיוק הקטע שלך.‬
‫כן, אני יודע.‬
‫אני פשוט...‬
‫אני מלכלך המון על האנשים בכיתה שלנו,‬
‫ואז קלטתי.‬
‫אני לא באמת מסתובב איתם הרבה.‬
‫אז האם מישהו כבר הפתיע אותך?‬
‫אני לא יודע.‬
‫נכון שכל מי שלומד איתנו‬
‫אוהב להעמיד פנים שהוא בן 25 מברוקלין?‬
‫כאילו, הם מקשיבים לתקליטי ויניל ומסתובבים עם ספרים של דייוויד פוסטר וולאס.‬
‫די מגניב לראות אותם מתנהגים כמו ילדים מטומטמים לשם שינוי.‬
‫בכנות, לפעמים אני מרגישה כאילו אני בת 100.‬
‫טוב, אם את רוצה...‬
‫להחזיר את הזמן לאחור יחד,‬
‫- נראה לי שאני יודע מה יעזור. - מה?‬
‫וודקה בזיל הזול.‬
‫אני מצטער שאין לי משהו יוקרתי.‬
‫אני אקח את מה שיש.‬
‫וואו. לא התקדמת בכלל ב-15 דקות.‬
‫תסתום. זה לאללה תקוע.‬
‫סליחה, מה? תזכירי לי מה הממוצע שלך? תני לנסות.‬
‫לא. אתה לא עוזר, איאן.‬
‫תהיה חלק מהפתרון, איאן.‬
‫אני מסתדר.‬
‫- אני... - אתה לא מסתדר.‬
‫- אני מסתדר. - איאן, תפסיק.‬
‫היי!‬
‫היי, יש לך אוהל משלך.‬
‫פשוט תני לי ליהנות מההישג שלי לרגע.‬
‫היי, תוריד את התספורת שלך מהכרית שלי.‬
‫הופה. יש לך גג נפתח.‬
‫נכון.‬
‫זה בסדר?‬
‫את בטוחה?‬
‫כן. פשוט קר פה.‬
‫אלוהים. את... בוכה?‬
‫זין.‬
‫זין. אני מצטערת.‬
‫אני מצטערת. זין.‬
‫אני פשוט במצב ממש דפוק כרגע.‬
‫בגלל הכול.‬
‫בגלל הכול או רק בגללו?‬
‫אני בכלל לא אדם אלים,‬
‫אבל בא לי להרוג אותו על איך שהוא התייחס אלייך.‬
‫אל תגיד את זה.‬
‫למה לא? הוא מניאק, ליאה.‬
‫אל תגיד את זה.‬
‫אתה לא מכיר אותו.‬
‫אני כן.‬
‫ג'ף גלאניס הוא שמוק ענק‬
‫שניסה את מזלו עם תלמידת תיכון,‬
‫ואז רמס אותך לגמרי.‬
‫אל תגיד את זה. אל תגיד את השם שלו בכלל.‬
‫לאן את הולכת?‬
‫אני לא יודעת.‬
‫ליאה, עצרי. ליאה, אנחנו באמצע שום מקום.‬
‫שלפוחית דם על הבוהן.‬
‫מרתה ומרקוס... אפשר לומר שהם כבר זוג נשוי.‬
‫ההתנהגות של שלבי מוזרה‬
‫היא מצאה את תיק הטייס שהיו בו תרופות.‬
‫היא תמיד נעלמת.‬
‫תמיד מספקת הסברים.‬
‫מה נסגר עם שלבי‬
‫היי, בלייניות.‬
‫מי מוכנה לסעודה?‬
‫חרא.‬
‫כן.‬
‫בואו לאימא.‬
‫חלבונים, לעזאזל.‬
‫ועוד איך.‬
‫אני כבר מרגישה את מד הבריאות שלי עולה חזרה ל-100.‬
‫חתיכת חנונית. תגידי שזה לא קשור למשחקי מחשב.‬
‫בלתי אפשרי.‬
‫אני יודעת שאלה חיות קטנות,‬
‫אבל הן טעימות כל כך, ואני לא מצליחה להפסיק לאכול אותן.‬
‫מה הבעיה שלי?‬
‫את צריכה לוותר לעצמך.‬
‫נגיד, על חסרי חוליות.‬
‫- ובמצבים של גוויעה ברעב. - כן.‬
‫את לא אוכלת צדפות, שלבי?‬
‫לא. אני לא מעוניינת.‬
‫- למה לא? - יש לי אלרגיה קשה לרכיכות.‬
‫אכלתי פופקורן חסילונים ביום ההולדת של בת דודה שלי,‬
‫וקנה הנשימה שלי נסגר לגמרי.‬
‫טוב, את מפספסת.‬
‫בעולם מושלם, היינו אוכלות אותן עם חמאת שום‬
‫וצ'יפס פריך על מרפסת בברצלונה,‬
‫אבל... לחיים.‬
‫האחוזון העליון המזדיין.‬
‫תראי אותך, טוני. את מחסלת אותן.‬
‫אני פשוט מנסה לשמר את התדמית שלי.‬
‫מה? אתן חייבות להודות בזה, בסדר? הצורה שלהן.‬
‫הצורה והמרקם.‬
‫כן, נכון? כאילו, זה דומה קצת ל...‬
‫לכוס.‬
‫מה?‬
‫אם תרצו לדעת איך לאכול את האוצר היפהפה הזה,‬
‫אני יכולה להראות לכן, ולא צריך חמאת שום. צריך רק מיומנות מעודנת.‬
‫לקקי את הכוס.‬
‫זה הכי הרבה אקשן שהיה לכולנו.‬
‫לכי על זה, אחותי. חרא.‬
‫מעולם לא רציתי כל כך את הטלפון שלי.‬
‫את מוכנה להפסיק?‬
‫טוב.‬
‫זה היה קורע מצחוק, ולשלבי אין חוש הומור.‬
‫סליחה, יש לי חוש הומור.‬
‫אני פשוט...‬
‫אני לא מבינה מה מצחיק בדברים כאלה.‬
‫- מה הכוונה, "דברים כאלה"? - את יודעת.‬
‫מחוות פורנוגרפיות.‬
‫אני נוצרייה אדוקה מבית אדוק.‬
‫אז מותר לי להיגעל קצת.‬
‫תוציאי את הצלב מהתחת.‬
‫כיף להיות מטונפת.‬
‫זה לא הדבר היחיד שקורה פה.‬
‫אל תזייני בשכל, שלבי.‬
‫כי התחושה שאני מקבלת ממך כרגע,‬
‫הרגשתי אותה מספיק כדי לזהות אותה.‬
‫מה את אומרת, טוני?‬
‫קשה לה שאני לסבית, מרטי. זה מה שמגעיל אותה.‬
‫זה לא נכון.‬
‫אני אדבר בכנות ככל האפשר, כי אתן ראויות לזה.‬
‫אני מאמינה שאורח החיים הזה הוא חטא.‬
‫אני לא מאמינה.‬
‫מצטערת, אבל למדתי את זה מכל מה שהכרתי אי פעם.‬
‫היי, תראי. אין שנאה בלב שלי.‬
‫- אני מרחמת... - לכי תזדייני.‬
‫מה?‬
‫אסור שיהיו לי אמונות משלי?‬
‫לא אמונות כאלה.‬
‫את צריכה עזרה?‬
‫אני לא רוצה לפתוח פה לשטן,‬
‫אבל יש לי תחושה לאחרונה, אינטואיציה כזאת.‬
‫החילוץ יגיע בקרוב מאוד.‬
‫מרתה, מה קרה?‬
‫לא יכול להיות שאת חושבת ככה.‬
‫ידעתי שזה יגיע.‬
‫שלבי, אני רצינית.‬
‫לא יכול להיות שיש לך בעיה עם מישהי בגלל מי שהיא,‬
‫בגלל משהו שהיא לא יכולה לשנות.‬
‫אז מה? אני לא יכולה לקבל את כולם.‬
‫אבל אני כן מנסה לאהוב אותם, כל אדם ואדם.‬
‫אני משתדלת מכל הלב, גם כשהם לא מקלים עליי.‬
‫תסתכלי לי בעיניים, מרתה, ותגידי לי שאני לא עושה זאת.‬
‫כל הסיפור הזה, הוא גורם לי...‬
‫היי.‬
‫את בסדר?‬
‫אוי, אלוהים.‬
‫בואי ניקח אותך למקום שתוכלי לשכב בו.‬
‫זה לא נגמר.‬
‫היי. את בסדר. זה בטח בגלל משהו שאכלת.‬
‫- קליין? - כן?‬
‫שיחת טלפון.‬
‫שתי דקות לכל היותר.‬
‫מה קרה?‬
‫טוב, לא רציתי להדאיג אותך, כי את כבר מתמודדת עם...‬
‫אני שומעת אותך מזיע, תום. תגיד לי מה הבעיה.‬
‫אירע קוד 215.‬
‫כולן הושפעו חוץ מאחת.‬
‫פרטים, בבקשה.‬
‫נראה שמדובר בפתוגן שמקורו במזון.‬
‫המצבים מגוונים, מקל עד אנוש.‬
‫אני באה. אגיע בהקדם האפשרי.‬
‫בסדר, אבל התכוננת לזה לפני שהלכת.‬
‫אודרי מוכנה, אנחנו מוכנים, וזה לא שאין להן הגנה.‬
‫יש להן אנטיביוטיקה והלופין לבחילה.‬
‫אני באה בכל זאת.‬
‫זה היה בעלי.‬
‫יש בעיה דחופה בבית.‬
‫לצערי, אצטרך ללכת מייד.‬
‫צר לי, גברתי. אסור לנו לשחרר בלי אישור רופא.‬
‫טוב.‬
‫נוכל לעבוד על זה שזה יקרה?‬
‫לצערי, הרופא לא זמין.‬
‫הוא לא פה, אני יודעת,‬
‫אבל זה בית חולים. יש שש קומות שוקקות רופאים...‬
‫אנחנו לא עובדים ככה.‬
‫אז תשתנו. אני צריכה להגיע הביתה נואשות. יש לי ילדים חולים.‬
‫צר לי, אבל חתמת על טופס קליטה‬
‫שמחייב אותנו להשאיר אותך כאן 24 שעות.‬
‫לא אכפת לי על מה חתמתי. תני לי את הטלפון.‬
‫- הכול בסדר פה? - כן, הכול בסדר.‬
‫אני פשוט צריכה להתקשר להסעה כדי שאוכל ללכת.‬
‫- אנחנו במבוי סתום. - מבוי סתום?‬
‫אין דבר כזה בין אנשים הגיוניים.‬
‫- תני לי את הטלפון. - לא.‬
‫תעזבו אותי.‬
‫באמת? זה הכרחי? מה? זין, לא.‬
‫חרא. מה אתה...‬
‫בסדר. מושלם. בואי. בואי, אחותי.‬
‫תעזרי לי, אחותי.‬
‫תבלעי. תבלעי, כלבה.‬
‫ראית מה גרמת לי לעשות? בגללך נשמעתי כמו אנס מאחוות סטודנטים.‬
‫המכנסיים שלי. הייתי צריכה להיפטר מהם.‬
‫כן, זין על מכנסיים. תשתי.‬
‫היא...‬
‫היא בסדר?‬
‫היי. את בסדר?‬
‫הכול גלי קצת,‬
‫אבל נראה לי שעברתי את החלק הגרוע. מה איתך?‬
‫כן. די מחורבן.‬
‫אבל לא נורא מדי, באופן יחסי.‬
‫טוני, אחותי. היא על הסף.‬
‫יש לך מושג איפה שלבי?‬
‫היא בדיוק הייתה שם עם נורה ורייצ'ל, נתנה להן מים.‬
‫אבל עכשיו, אני לא יודעת.‬
‫כאילו היא מתנדפת כל הזמן.‬
‫טוב. תראי, שתינו לא במצב חמור במיוחד,‬
‫אז בואי נפריד ונמשול.‬
‫אני אלך לטפל בטוני, ותוכלי להביא את התיק השחור?‬
‫את יודעת, תיק הטייס?‬
‫כן, בטח.‬
‫תליתי אותו על העץ הקוצני.‬
‫יש בו אנטיביוטיקה, ותרופות שיקלו על הבחילה.‬
‫כמה טבליות, לדעתי. תוכלי לעשות את זה?‬
‫תודה.‬
‫כשהייתי בת ארבע או חמש, הייתי משוכנעת שיש מפלצת מתחת למיטה שלי.‬
‫וההורים שלי שאלו אותי איך היא נראית,‬
‫ואמרתי להם שיש לה קשקשים וקרניים.‬
‫וסכינים במקום אצבעות.‬
‫יכולתי לראות אותה בבירור.‬
‫ההורים שלי, הם פשוט היו צוחקים‬
‫ומבלגנים לי את השיער ואומרים שיש לי דמיון פורה מאוד.‬
‫לאן חשבת שהיא הולכת?‬
‫לא באמת ידעתי.‬
‫היית מודעת מספיק כדי לעקוב אחריה. בטח היו לך תאוריות.‬
‫הן מגוחכות כל כך, אני לא יכולה להגיד אותן בקול עכשיו.‬
‫היי, אני גורם לא שיפוטי. תנסי אותי.‬
‫טוב. חשבתי שהיא מצאה טלפון.‬
‫ומצאה דרך לתקשר עם מישהו שלא נמצא על האי.‬
‫למי את מתכוונת?‬
‫אין לי מושג.‬
‫אתה רואה? זה מגוחך.‬
‫וזאת התאוריה הכי רציונלית.‬
‫בשלב כלשהו, חשבתי שיש לה מקום מסתור תת-קרקעי.‬
‫ושהיא החביאה אקדח‬
‫ובסופו של דבר היא תצוד אותנו באמצעותו.‬
‫או שאולי הגופה של ג'נט אצלה.‬
‫- משוגעת עם תעודות, נכון? - זה מה שאמרו על קופרניקוס‬
‫כשהוא אמר שכדור הארץ סובב סביב השמש.‬
‫לא כל הרעיונות הפרועים הם חסרי ערך. אני רק אומר.‬
‫אבל סביר להניח שהיא פשוט הלכה לבריכה כדי להביא מים, נכון?‬
‫מה שאני מבחין בו, ליאה,‬
‫הוא שהסברים הגיוניים לא מעניינים אותך במיוחד.‬
‫את בחורה מבריקה שנותנת למוח שלה להמציא סיפור פרוע במקומם.‬
‫וזה ההסבר שאת בוחרת להאמין בו, לטוב או לרע.‬
‫אני מתאר לעצמי שלעיתים קרובות יותר, לרע.‬
‫היי, ראית את איאן?‬
‫לא, לא ראיתי.‬
‫הוא פה היום. אבל הוא חייב להיות פה.‬
‫כן, כמובן. ידעת שאין לו חיסורים?‬
‫זה די מרשים ביחס לילד שנראה כאילו חסרים לו רוב הוויטמינים.‬
‫היי, את באה למסיבה של בת הדודה של אייבי ביום שישי?‬
‫היא תהיה קצת באווירת בית ספר ציבורי, אבל... אולי יהיה כיף.‬
‫תחשבי על זה.‬
‫אפשר לדבר?‬
‫על סמך רמזים מההקשר, אני די בטוח שלא באת להתפייס איתי.‬
‫אני יודעת שזה אתה.‬
‫- סליחה? - חשבתי על זה ברצינות,‬
‫על כל הדברים שאמרת ועל הכעס בקולך,‬
‫וסוף סוף זה הסתדר לי.‬
‫שלחת לו את תעודת הלידה שלי.‬
‫- שלחתי מה למי... - את תעודת הלידה שלי לג'ף.‬
‫בבקשה אל תשקר לגבי זה, איאן. אתה גרוע בזה ברמות מביכות.‬
‫- טוב. השתגעת לגמרי. - מה הייתה התוכנית שלך?‬
‫לחסל את הדבר שהכי חשוב לי כדי שתוכל להתחיל איתי?‬
‫מה שקרה במחנה, לא התחלתי איתך.‬
‫פשוט הייתי אני, ואני מחבב אותך.‬
‫ובתור מישהו שמחבב אותך,‬
‫לא הייתי מהסס ללכלך בגלוי על החבר בן ה-30 ומשהו שלך,‬
‫אבל אין סיכוי שהייתי מחבל במערכת היחסים שלך‬
‫בדרך המפוקפקת שבה את מאשימה אותי כרגע.‬
‫תתקשר אליו.‬
‫- מה? - אני רוצה שתתקשר אליו‬
‫ותגיד לו שזה אתה, ושלא תספר לאף אחד אחר.‬
‫אני מצטער, ליאה...‬
‫אני לא יכול לעזור לך.‬
‫הכול שורף.‬
‫העור שלי, חור התחת שלי.‬
‫את מאמינה שפעם היית מכריחה את עצמך לעשות את זה?‬
‫לא ממש.‬
‫לא כרגע.‬
‫פישלתי, נורה.‬
‫מה זאת אומרת?‬
‫אני מצאתי את הצדפות.‬
‫אני הבאתי אותן למחנה.‬
‫לא ידעת. לא יכולת לדעת.‬
‫הבאתי אותן למחנה,‬
‫והחזקתי אותן מעל הראש כאילו הן אוצר נדיר.‬
‫והרגשתי טוב.‬
‫הרגשתי כאילו זה ניצחון כלשהו.‬
‫אני עשיתי את זה.‬
‫רייצ'ל, תשתקי.‬
‫הכול באשמתי.‬
‫ואני מצטערת, נורה. אני ממש מצטערת.‬
‫- אני מצטערת. - תאשימי אותי.‬
‫תאשימי אותי, לכל הרוחות.‬
‫אנחנו פה בגללי.‬
‫היינו רבים כשבעל הבית ירד עלינו‬
‫אין חימום מעניין למה חג המולד פספס אותנו‬
‫היה הכי גרוע בימי הולדת‬
‫עכשיו אנחנו לוגמים שמפניה כשבא לנו לשתות‬
‫איפה ליאה, לעזאזל?‬
‫לא.‬
‫חשבת שהרמת את כולם.‬
‫אני לא יודעת איך נתתי לזה לקרות.‬
‫יש לי כמה ניחושים.‬
‫הזיות, התייבשות.‬
‫כוח הכבידה.‬
‫בכנות, הייתי מעודד אותך לא להיות קשה עם עצמך.‬
‫פשוט תאשימי את ביש המזל.‬
‫זו לא הטעות הבלתי מחויבת הראשונה שלך.‬
‫מה זאת אומרת?‬
‫סליחה אם נשמעתי זחוח. אני חובב טניס.‬
‫התכוונתי לשגיאה לא מכוונת‬
‫מצידך שעלתה ביוקר.‬
‫שיחת הטלפון באותו לילה,‬
‫כשהתקשרת לחבר שלך.‬
‫הרגשות שלך היו בעוצמות כה גבוהות, ממה שזכור לי,‬
‫שלא הצלחת לקרוא לעזרה.‬
‫תטיח בי שוב ושוב את הטעויות שלי?‬
‫- איך זה עוזר? - לא. זו לא כוונתי בכלל.‬
‫אני פשוט מנסה לזהות פה דפוס, זה הכול.‬
‫הראש שלך, ליאה...‬
‫הוא כמו...‬
‫הוא כמו מכונת עשן.‬
‫הוא יוצר המון אנרגיה אובססיבית.‬
‫החשד האובססיבי הזה,‬
‫היגון האובססיבי, האהבה האובססיבית.‬
‫עד כדי כך‬
‫ששיקול הדעת שלך מתערפל,‬
‫ובסופו של דבר, את עושה טעויות.‬
‫אלוהים.‬
‫היה שם ריח של אוכל לכלבים.‬
‫המסיבה הכי עלובה אי פעם.‬
‫כן, כמו מפגש משחקים מהולל של אפסים סוג ז'.‬
‫מה אתה עושה?‬
‫אפשר לבוא?‬
‫אני קרוב. תירקי שוב על היד.‬
‫זין.‬
‫אלוהים.‬
‫יש לך ממחטות נייר או משהו?‬
‫חרא. כן, סליחה.‬
‫לא ראיתי אותך בחפלות של בן בעבר.‬
‫למה?‬
‫אני מניחה שאני לא ממש הטיפוס של החפלות של בן.‬
‫את...‬
‫יש לך מישהו?‬
‫לא. מה איתך?‬
‫בערך. כאילו, אם לדבר איתך בכנות.‬
‫כן, לא. אני מבינה.‬
‫היא...‬
‫היא בטאהו בסוף השבוע, החברה שלי.‬
‫אני לא יודע מה את עושה מחר,‬
‫אבל אני נוסע עם כמה חבר'ה למגרש הרכבות באוקלנד.‬
‫נשתכר, נעשה שטויות.‬
‫כדאי לך לבוא.‬
‫רוצה לעוף מפה?‬
‫כן.‬
‫נו, כבר.‬
‫איפה ההלופין המחורבן?‬
‫מה קרה לתיק הזה? הוא מלא באדמה.‬
‫אני לא יודעת, אבל...‬
‫הכדורים שנתת לנו, האנטיביוטיקה, הם יעזרו, נכון?‬
‫כן, הם יחסלו את החיידקים ויעזרו לרובנו.‬
‫אבל טוני ומרתה, הן צריכות יותר מזה.‬
‫הלופין יעזור להן לבלוע מים, ואני יודעת שיש לנו שניים.‬
‫טוב, אנחנו בחצי הדרך.‬
‫קחי אותו אליהן. אני אחפש את השני.‬
‫יש לי תרופות בשבילכן.‬
‫יש לי... תרופה.‬
‫היא במצב קשה מאוד.‬
‫- טוני. - אני בסדר, מרטי.‬
‫תשבי זקוף. את חייבת לשתות.‬
‫דוט.‬
‫ההלופין השני. הוא נעלם.‬
‫אלוהים. היא במצב קשה.‬
‫זה יעזור, אבל יש רק אחד.‬
‫בחייך, דוטי. ברור מי הכי צריכה אותו.‬
‫מרתה, את בסדר?‬
‫כן. אני אקח קלבטן. אהיה בסדר.‬
‫טוב.‬
‫טוב, טוני,‬
‫אני צריכה שתיקחי את זה, טוב?‬
‫תתרחקי ממני...‬
‫האם כדאי ששלבי תהיה בחזית פה, בהתחשב‬
‫- במה שקרה... - אני אטפל בזה, טוב?‬
‫אם אשים אותו בידך, תוכלי לבלוע?‬
‫אני לא אקח שום דבר ממך.‬
‫זה יציל את חייך, טוני. את לוקחת את הכדור.‬
‫על הזין, שלבי, תני לי אותו. אני אעשה את זה.‬
‫שלבי, תני לה את הכדור.‬
‫אלוהים. אסור לי לעזור לה?‬
‫תבלעי את הכדור המזדיין.‬
‫היא הייתה גאה מדי.‬
‫בגלל זה היא לא הסכימה לקבל תרופות משלבי.‬
‫משהו כזה.‬
‫גאווה.‬
‫מסוכן שיש יותר מדי גאווה.‬
‫מסוכן גם שאין גאווה בכלל.‬
‫- נתראה מחר? - אחלה.‬
‫איש בנעליי עובר באדום‬
‫וכל העיתונים שיקרו הלילה‬
‫אבל להתאהב בך‬
‫זה חדשות היום‬
‫מלאכים נופלים כמו גשם‬
‫ואהבה, אהבה, אהבה‬
‫אי אפשר לוותר עליה‬
‫בתוכך הזמן נע‬
‫והיא לא דוהה‬
‫רוח הרפאים שבתוכך‬
‫היא לא דוהה‬
‫היי.‬
‫מה?‬
‫בדיקת הכרה שגרתית.‬
‫תעופי ממני, פרצוף תחת.‬
‫היי.‬
‫את זוכרת שאמרת שבחיים לא תחרבני בטבע?‬
‫איך ההחלטה הזאת מחזיקה מעמד?‬
‫היא התפרקה לגמרי.‬
‫יחד עם המעי שלי.‬
‫ועם הכבוד העצמי שלי.‬
‫תמיד ידעתי שאחטוף הרעלת מזון יום אחד.‬
‫חשבתי שזה יהיה בגלל השניצלונים בבית הספר.‬
‫תודה שהשגחת עליי היום.‬
‫כן, אין בעד מה. אל תחשבי על זה בכלל.‬
‫היי, את בסדר?‬
‫כן.‬
‫אני פשוט מזיעה.‬
‫אני הולכת להתקרר.‬
‫כדאי שתכניסי נוזלים לגוף.‬
‫תודה.‬
‫מרטי?‬
‫זין.‬
‫מרתה.‬
‫מותק, אני יודעת שאת ערה.‬
‫את צריכה משהו?‬
‫אני יכולה לבדוק אם יש את הצ'יפס שאת אוהבת.‬
‫טאקיס.‬
‫את לא יכולה פשוט להישאר ככה.‬
‫ליאה.‬
‫מר, הרופא רוצה לדבר.‬
‫אני יודע שזה בטח מפחיד,‬
‫אבל מבחינה פיזית, הפציעות שלה היו מינימליות.‬
‫יש לה צלע שבורה וכמה חבלות,‬
‫אבל יש לה המון מזל.‬
‫היא לא אמרה מילה.‬
‫זה לא חריג אחרי הלם.‬
‫אני לא מצליחה...‬
‫אני לא מצליחה לגשת אליה.‬
‫כבר חודשים שהיא רוח רפאים.‬
‫בכל פעם שאני חושבת שהמצב משתפר,‬
‫יש צעד אחד קדימה ושני צעדים לאחור.‬
‫אם תרצו, אני יכול לבקש ייעוץ פסיכיאטרי.‬
‫כשאני משתמש במילה "אובססיביות",‬
‫אני לא מעביר ביקורת. אני לא מפנה אצבע מאשימה.‬
‫זה פשוט מונח שאמור לעזור לך להבין את הטבע שלך.‬
‫את מבינה איך הוא חל עלייך, נכון?‬
‫והאם את מבינה גם איך הוא מהווה איום?‬
‫בסדר.‬
‫פה.‬
‫טוב.‬
‫בסדר, תהפכו אותה על הצד.‬
‫מה קורה לה?‬
‫אני לא יודעת. אולי הקלבטן לא היה פתרון מתאים.‬
‫מה נעשה עכשיו, דוטי?‬
‫אמרתי שאני לא יודעת.‬
‫תחשבי על משהו.‬
‫אם היה לנו ההלופין השני, היא הייתה יכולה לבלוע מים.‬
‫למה עשית את זה? למה נתת לי את האחרון?‬
‫- טוני... - ובזבזת אותו עליי.‬
‫- טוני, אני לא... - תראי אותה.‬
‫היא אדם טוב והיא דואגת לאנשים,‬
‫ואנשים דואגים לה ויש לה משפחה שלמה,‬
‫- וזרקת לי גלגל הצלה? - טוני, היית על סף מוות.‬
‫למי אכפת?‬
‫אני לא חשובה.‬
‫זין, אני לא חשובה. אני לא חשובה בכלל.‬
‫אולי יש עוד תרופות שם בחוץ,‬
‫אולי אפילו התרופות שהיא צריכה.‬
‫יכול להיות שהפלתי חלק מהן ביער.‬
‫הייתי שם בחוץ, ובעצם היו לי הזיות,‬
‫ונראה לי שהפלתי את התיק, והכול פשוט נשפך.‬
‫למה לא סיפרת לאף אחת קודם?‬
‫אני מצטערת.‬
‫את חייבת לקחת אותי למקום שבו הפלת אותו. עכשיו, ליאה.‬
‫בואי נביט על זה ממקום צלול מאוד, טוב?‬
‫אם לא היית נכנעת לפרנויה האובססיבית שלך לגבי שלבי,‬
‫לא היית מסתובבת עם האשמה הזאת עכשיו, נכון?‬
‫ניסיתי לתקן את המצב. אולי לא מייד, אבל ניסיתי.‬
‫כן, ניסית.‬
‫למה אתה אכזרי כל כך?‬
‫אני לא בטוח מה כוונתך.‬
‫ההאשמות שלך, איך שאתה מסתכל עליי.‬
‫איך אני מסתכל...‬
‫אני לא יודעת. כאילו אני פושעת מזדיינת או משהו.‬
‫טוב, אולי זו הפרנויה שצצה מחדש.‬
‫אז עכשיו את משליכה אותה עליי.‬
‫סליחה, מה אמרת שהתפקיד שלך?‬
‫להגן עלינו?‬
‫- כן. - כדי שנרגיש בטוחות?‬
‫כן, זה הרעיון.‬
‫אז למה אני מרגישה מותקפת?‬
‫ניסיתי לתקן את המצב. הודיתי במה שקרה.‬
‫כן, אבל לא סיפרת על שיחת הטלפון. למה?‬
‫אני לא יודעת.‬
‫אני לא יודעת כי אני צעירה וטיפשה ודפוקה מרוב אהבה.‬
‫- אתה מצפה שאהיה מושלמת? - טוב.‬
‫אז...‬
‫סליחה, מה קורה פה?‬
‫- פשוט תירגעי. - אני רגועה.‬
‫את מוצפת, בסדר?‬
‫- אני לא מוצפת. לא. - תירגעי.‬
‫- תוציאו אותי. עכשיו. - לא, רגע.‬
‫לא, די, תעזבו אותי.‬
‫תעזבו אותי.‬
‫בסדר.‬
‫בכנות, ישנתי כמו תינוקת.‬
‫אני מניחה שבסופו של דבר, היה רעיון טוב להתרחק מהכול.‬
‫החיים המקצועיים שלי מכבידים עליי לאחרונה.‬
‫אני מובילה יוזמה חדשה בעבודה.‬
‫הייתה התנגדות מסוימת.‬
‫בירוקרטיה. כאבי ראש.‬
‫גם...‬
‫איבדתי מישהי,‬
‫לא מזמן.‬
‫מישהי שעזרה לי במחקר שלי מדי פעם.‬
‫היא הייתה מבטיחה מאוד, הבחורה הצעירה הזאת.‬
‫אני חושבת עליה לעיתים קרובות, על מה שהיה יוצא ממנה.‬
‫אני גם נוטרת לה טינה במידה מסוימת,‬
‫על אי הנוחות שנגרמה מכך שהיא הלכה לעולמה.‬
‫אני מבינה שזו תגובה לא הולמת.‬
‫אבל בכל זאת.‬
‫ויש גם את המחויבויות שלי כאימא, ש...‬
‫אני לא מתייחסת אליהן בקלות דעת.‬
‫זה לא קל, אתה יודע, עם בני נוער.‬
‫הם יכולים להיות מבריקים וטיפשים, עדינים ואכזריים, הכול בו זמנית.‬
‫זאת רכבת הרים.‬
‫ואני לא תמיד שמחה להיות עליה.‬
‫את לא מדברת איתי בכנות.‬
‫ייתכן שיש אמת מסוימת בדברייך,‬
‫אבל אני מרגיש שהיא קבורה תחת שכבת הונאה ערמומית.‬
‫- סליחה? - וזה חבל מאוד.‬
‫כי עד שתהיי ישירה איתי קצת יותר,‬
‫לא אוכל לעזור לך, גב' קליין.‬
‫איך יש לך חוצפה להגיד שאני לא מדברת בישירות?‬
‫קצב הדיבור שלך. הוא מסודר מדי, נשמע מתורגל מדי.‬
‫את מתחמקת משפת גוף והעיניים שלך נוטות ימינה,‬
‫וכל אלה סימנים ברורים להונאה.‬
‫ולבסוף, תחושת בטן מהסוג הישן והטוב.‬
‫אלוהים, ידעתי שתהיה טוב כשבדקתי את הרקע שלך,‬
‫אבל לא חשבתי שתהיה טוב כל כך.‬
‫סליחה?‬
‫אתה בוגר מצטיין של ג'ונס הופקינס.‬
‫עשית פוסט-דוקטורט בייל.‬
‫חיברת מאמרים פורצי דרך בפסיכיאטריה של בני נוער‬
‫לפני שהעזת להציע רעיונות שהיו מעוררי מחלוקת במקצת,‬
‫וכתוצאה מכך הגעת לכאן, ועכשיו אתה דועך בבית משוגעים סוג ז'.‬
‫היוזמה החדשה שציינתי.‬
‫הבנתי השבוע שחסר בה מישהו כמוך,‬
‫עם שכל חד ויד עדינה,‬
‫שינחה מטופלות פגיעות בחשכה.‬
‫למה את חותרת, גב' קליין?‬
‫בחייך, דניאל.‬
‫המשרה הזו היא עלבון לאדם מוכשר כמוך.‬
‫התאשפזתי כאן כדי לפגוש אותך.‬
‫ועכשיו, אני רוצה להציע לך משרה חדשה.‬
‫אז תודיע על פיטוריך ותכין את הדרכון שלך.‬
‫כי בעוד חודשיים,‬
‫נעסוק יחד בעבודה שהיא באמת פורצת דרך.‬
‫אלוהים, דן. זה היה ברמת רב-אומן.‬
‫אני שמח שאת מרוצה.‬
‫"מרוצה" בלשון המעטה.‬
‫לא ראיתי מישהו מתלהב ככה לנוכח נערה קורסת.‬
‫לחלץ עדות מפורטת כל כך,‬
‫זו אומנות, האופן שבו אתה יוצר חלל שמאפשר לנשים האלה לדבר.‬
‫השקעתי בזה 10,000 שעות. זו לא בדיוק אומנות.‬
‫אני מקווה שאתה מבין את הערך‬
‫של הנתונים שחילצת עכשיו.‬
‫ראינו אותן מתמודדות עם פוליטיקה רגרסיבית,‬
‫עם משבר בריאותי...‬
‫כן, תודה. אני שמח שאת מרוצה.‬
‫אבל ההתקדמות האמיתית הייתה עם ליאה,‬
‫וההרגשה שתהיה לה כשהיא תתעורר.‬
‫ואיך היא תרגיש?‬
‫אשמה, גרטשן.‬
‫טוב, כמובן, זו תמיד הייתה‬
‫- עדיפות שלנו... - לא. העדיפות העליונה.‬
‫ככל שהנערות ירגישו מעורבות יותר בטרגדיות שהתרחשו שם,‬
‫כך סביר פחות שהן יחשפו אותנו.‬
‫הבנת את זה, נכון?‬
‫אפשר לשאול את שניכם?‬
‫יוצא לכם לחשוב על שיברון הלב הראשון שלכם?‬
‫כן.‬
‫שאנון אבוט, 1997.‬
‫שכבה עם החבר הכי טוב שלי כשהייתי במחנה פוטבול.‬
‫דן?‬
‫כל הזמן.‬
‫בלי הפסקה. בכנות, בקושי שרדתי אותו.‬
‫כן, זאת חתיכת טלטלה רגשית.‬
‫בתוכך‬
‫הזמן נע‬
‫והיא לא דוהה‬
‫רוח הרפאים שבתוכך‬
‫היא לא דוהה‬
‫תרגום כתוביות: דניאלה מגדל‬
‫בקרת כתוביות יעל אביבי‬