Thom.
Synd och skam att du inte får se vad du påbörjade.
Hon var så ung, eller hur?
Hon hade hela sitt liv framför sig.
Herregud. Hela sitt jävla liv.
-Herregud. -Gretch.
Stäng bakluckan.
-Beklagar. -Stäng den jävla bakluckan.
Vilda
-Miss Klein? -Hej, ja.
Jag ansvarar för psykiatrisk mottagning.
-Hur mår vi? -Bra, tror jag.
Men det är ett flimrande ljus här som är väldigt obehagligt.
Det verkar okej nu.
Jag hallucinerar inte, förresten.
Jag bör akta vad jag säger. Annars får jag hela psykiatrikåren på mig.
Som jag förstår det har du upplevt kraftiga nivåer av ångest.
Ja, arbetsrelaterade mestadels.
Och självskadebeteenden.
Kan du berätta när de började?
Det var för fyra dagar sen när det toppade,
men de är väldigt lindriga, mer av en nervös tic.
Okej. Så jag ska...
Dags att lämna över kontrabandet.
Telefon, nycklar, bälte. Jag kan proceduren.
Jag kan den mycket väl.
På grund av mitt jobb.
Jag har forskat kring mottagningar som den här, så det är välbekant.
Rent professionellt.
När kan jag få träffa läkaren?
Jag vet att jag blev stämplad som icke-brådskande, vilket jag är,
men jag skulle föredra att inte behöva vänta.
Jag är beklagar men läkaren gick ronden för en timme sen.
Va?
-Han kommer inte förrän i morgon. -Ursäkta mig?
Veckomenyn för kafeterian.
-Nej. Va? -Du har tur.
Ikväll är det kyckling King.
Nej. Vänta. Jag behöver prata. Vänta.
Fan!
Kom in.
Hej, Leah. Jag ville bara se hur du har det.
Jag har med mig lite tidsfördriv.
Word Search, Extrem Sudoku,
Vadå... "extrem"? Kom igen.
Sudoku, inte fallskärmshoppning.
Får jag?
Jag tittade på ditt diagram.
Det visade att du varit stressad.
Dåliga sömnmönster, mild oro och liknande.
Jag antar det.
Vad har oroat dig?
Tristessen är inte bra.
Men det är mestadels att ingen svarar på mina frågor.
Vilken tur att jag kom förbi då, för jag sitter på svaren.
Testa mig.
Okej. Vi har varit här i två dagar. Var är mina föräldrar?
De är på väg.
Utrikesdepartementet ska ordna visum åt dem.
Många långsamma kuggar. Vill du ha en minttablett?
Du är som alla andra här.
Jag frågar och får ett svar eller icke-svar,
och sen får jag godis eller mat.
Jag känner mig som ett barn som...
frågar om Gud, om döden,
men ingen säger nåt, för att inte distrahera.
Det är inte min avsikt. Inte alls.
Vet du vad? Låt oss bara prata.
Okej? Jag har tid, du har tid.
Se till att du är bekväm är vad jag gör här.
Ställ några nya frågor,
så ska jag försöka svara på dem.
-Kan jag få en mintpastill? -Ja.
Hur var det svaret?
När får jag träffa de andra?
Snart, hoppas jag. Karantänordern åsido,
vi kan inte låta er överlägga under utredningen.
Och att hålla er åtskilda gör återberättandet mindre rörigt, mer ärligt.
-Du måste verkligen sakna dem. -Ja.
Mer än jag trodde.
Kanske till och med
mycket.
Kanske var det bara tidens gång.
Men plötsligt klickade det mellan oss.
Inte som om vi var vänner.
Men för första gången var vi ett "vi".
Vi satte upp regler, vi hade uppgifter.
Det låter töntigt, men det kändes inte så.
Reglerna var rättvisa och uppgifterna delades,
och vi hade rätt till en vilodag.
För det var brutalt där ute, och vi behövde alla en chans att slappa,
att vara ensamma med våra tankar. Alla utom jag.
MAT -H2O - ELD - TRÄ - STÄD LEDIGA!
Efter att Jeanettes kropp försvann, kändes allt på ön märkligt.
Det blev mörkt...
i mitt huvud.
En fråga.
Varför har inte jultomten några barn?
För han kommer bara en gång om året, genom skorsten.
Va?
Jag tänkte att du kanske behövde ett smutsigt julskämt i ditt liv.
Det gjorde jag absolut.
Jag ska inte fråga dig vad du tänker.
Folk gör det med mig hela tiden, för att jag är tyst.
Jag gillar det inte.
Men om du någonsin vill prata, finns jag här.
Min morfar brukade alltid säga till mig:
"En penny för dina tankar."
Det är skrämmande.
Det är det läskigaste sättet att fråga någon om sitt inre liv.
EVAS GRYNING
Här. Om ditt huvud blir överfullt,
om du vill tömma tankarna, prova det här.
Jag försöker känna mig mindre galen. Dagbok är inte rätt sätt.
Jag tar alltid en giftig tanke
och förvandlar den till 11 000 till.
Får jag titta?
Det är inte så personligt.
Bara observationer och tankar och citat.
Nora.
DOROTHY - JAG UNDRAR VEM DEN MASKERADE SÅNGAREN VAR?
Det här är fantastiskt.
Du kan prova mitt sätt.
Nej, jag kan inte rita.
Kravlöst. Inga känslor, inga tvång.
Skriv bara vad du ser, vad du hör, vad du vet.
Det kan vara väldigt zen.
Så tyckte du att det hjälpte, det hon föreslog?
Det var mest konstigt.
Jag har haft dagböcker förut, men aldrig så.
Aldrig utan... känsla.
Vad var din vanliga infallsvinkel?
Annars brukade jag
krama ur hela min jävla själ.
Och kärlek kärlek kärlek är allt
Himmelen bort...
En man som jag gör sina val
Och alla tidningar ljög ikväll
Men när jag såg dig
I dagens ljus
Föll änglarna som regn
Och kärlek, kärlek, kärlek
Kan man inte skänka bort
Inom dig rör sig tiden
Och bleknar inte bort
Själen bleknar ej
Jag gick ut i skogen eftersom jag ville leva medvetet,
men jag har en känsla av att jag kommer få salmonella.
Jag litar inte på Colby med de där burgarna.
Han är som en oligark, vet du.
Hans pappa uppfann tekniken bakom Bluetooth.
Jag slår vad om att ingen i hans familj nånsin lagar mat.
Men han är utsedd till grillmästare.
Jag skippar middagen.
Mår du bra?
Ja.
Men inte så hungrig.
Tack för att du kom.
Jag vet att det inte är din grej.
Det är inte precis din heller.
Jag vet.
Jag bara...
Jag pratar så mycket skit om vår klass,
men så slog det mig.
Jag umgås inte särskilt mycket med dem.
Har någon av dem överraskat dig?
Jag vet inte.
Du vet hur alla i vår skola
låtsas vara 25 år och från Brooklyn
och lyssnar på vinyl och bär på kopior av Infinite Jest.
Jag antar att det är kul att se dem som dumma barn för en gångs skull.
Ärligt talat, ibland känner jag mig 100 år gammal.
Om du skulle vilja
vrida tillbaka klockan tillsammans,
-vet jag vad som kan göra susen. -Vad?
Vodkan på undre hyllan.
Jag är ledsen att jag inte har något finare.
Jag tar vad jag kan få.
Du har gjort noll framsteg på typ en kvart.
Håll käft. Den sitter fast.
Va? Vad har du i snittbetyg? Låt mig försöka.
Du hjälper inte, Ian.
Var en del av lösningen, Ian.
Jag kan det här.
-Jag kan... -Du kan inte alls.
-Jag kan det. -Ian, sluta.
Du har ett eget tält.
Låt mig njuta av min framgång lite.
Ta bort frisyren från min kudde.
Fan, du har ett måntak.
Ja.
Det har jag.
Är det här okej?
Är du säker?
Ja, det är bara kallt.
Herregud... Gråter du?
Fan.
Förlåt.
Förlåt. Fan.
Jag är helt förvirrad just nu.
På grund av allt.
Allt eller bara honom?
Jag är en mycket stillsam person,
men jag hade kunnat döda honom för vad han gjorde.
Säg inte så.
Varför inte? Han är en skitstövel, Leah.
Säg inte så.
Du känner honom inte.
Jo, det gör jag.
Jeff Galanis är en skitstövel
som gav sig på en gymnasieelev,
och sen bara trampade på dig.
Säg inte så. Säg inte ens hans jävla namn.
Vart ska du?
Jag vet inte.
Leah, sluta. Leah, vi är mitt ute i ingenstans.
Blodblåsa på stortån.
Martha & Marcus... typ ett gift par nu.
Shelby beter sig konstigt
Hon hittade pilotväskan med medicin.
Hon går alltid iväg.
Bortförklarar alltid saker.
FAN FÖR SHELBY
Hallå, festprissar.
Vem är redo för ett skrovmål?
Helvete.
Ja.
Kom till mamma.
Jävla protein.
Verkligen.
Jag kan redan känna min hälsa förbättras.
Din jävla nörd. Det var väl inte en spelreferens.
Jag fattar inte dem.
Jag vet att det här är små djur,
men de är så goda, jag kan inte sluta äta dem.
Vad är det för fel på mig?
Ge dig själv tillåtelse.
Som för ryggradslösa djur.
-Och i svältsituationer. -Ja.
Ska du inte ha musslor?
Nej, nej. Det är bra.
-Varför inte? -Jag är mer än allergisk mot skaldjur.
Jag åt ett räkpopcorn på min kusins födelsedag,
luftstrupen snördes ihop som en fälla.
Du går miste om nåt.
Jag menar, helst skulle de ätas med vitlökssmör
och krispiga pommes på en terrass i Barcelona,
men... Salud.
Jävla brackor.
Fan, Toni. Du plöjer dig igenom dem.
Jag lever upp till mitt rykte.
Va? Ni måste erkänna att formen på de här...
Formen och strukturen.
Ja, eller hur? Jag menar, det är ungefär som en...
Som en fitta!
Vad?
Vill ni veta hur man äter denna mjuka, vackra skatt,
kan jag visa er, och det krävs inte vitlökssmör. Allt som krävs är finess.
Kittla klittan.
Detta är den mesta action som någon av oss har fått.
Kom igen, tjejen. Fan.
Jag längtar så efter min telefon.
Kan ni sluta?
Okej.
Det var störtkul, och Shelby kan inte slappna av.
Ursäkta, jag kan slappna av.
Jag tycker bara...
Jag ser inte humorn i sånt.
-Vad menar du med "sånt"? -Du vet.
Pornografiska gester.
Jag är kristen, från ett mycket kristet hem.
Så jag får lov att vara lite äcklad.
Ta ut korset ur röven.
Det är kul att vara snuskig.
Det är inte allt som pågår här.
Snacka inte skit.
Vibbarna som kommer från dig,
känner jag väl till.
Vad menar du, Toni?
Hon klarar inte av att jag är gay. Det äcklar henne.
Det är inte sant.
Jag ska vara så ärlig som möjligt, för ni förtjänar det.
Jag tror att det är en synd.
-Fan, det är inte sant. -Förlåt,
men allt jag vet har lärt mig det.
Det finns inget hat i mitt hjärta.
-Jag tycker synd... -Käften.
Vad?
-Får jag inte ha min egen tro? -Nej.
Inte det där.
Behöver du hjälp?
Jag vill inte dra olycka över det,
men jag har en känsla, typ, intuition,
att räddningen kommer snart.
Martha, vad är det?
Du kan inte tänka som du gör.
Jag visste det.
Jag menar allvar.
Du kan inte ha problem med någon för vad de är,
och över sånt de inte kan förändra.
Jag kan inte acceptera alla.
Men jag försöker älska dem, varje jävla person.
Jag försöker så hårt, även när de inte gör det lätt.
Se mig i ögonen, Martha, och säg att jag inte gör det.
Allt det här, gör mig bara...
Du.
Är du okej?
Herregud.
Låt oss ta dig någonstans där du kan ligga ner.
Det är inte över.
Det är ingen fara med dig. Det är nog bara något du åt.
-Klein? -Ja?
Telefonsamtal.
Två minuter max.
Vad har hänt?
Jag ville inte oroa dig, eftersom du redan har att göra med...
Jag kan höra dig svettas, Thom. Berätta vad som hänt.
Vi har en kod 215.
Alla utom en har påverkats.
Detaljer, tack.
Det ser ut som en matburen patogen.
Förhållandena varierar, lätta till kritiska.
Jag kommer så fort jag kan.
Okej, men du förberedde för detta innan du gav dig av.
Audrey är redo, vi är redo, och de är inte försvarslösa.
De har antibiotika och magsjukemedicin.
Jag kommer ändå.
Det var min man.
Nåt brådskande har dykt upp.
Jag är rädd att jag måste åka.
Jag kan tyvärr inte skriva ut er utan läkarintyg.
Okej.
Kan vi se till att få det?
Läkaren är inte tillgänglig.
Han är inte här, jag vet.
Men det här är ett sjukhus med sex våningar med läkare...
-Vi arbetar inte så. -Byt arbetssätt.
Jag måste komma hem. Jag har sjuka barn.
Jag är ledsen, men din inskrivning
förpliktigar oss att hålla dig i 24 timmar.
Jag skiter i vad jag skrev under. Ge mig telefonen.
-Går det bra? -Ja, det gör det.
Jag behöver bara ringa transport så att jag kan åka.
-Vi är i ett dödläge. -Dödläge?
Det finns inte med resonabla människor.
-Ge mig telefonen. -Nej.
Bort från mig.
Verkligen? Är det här nödvändigt?
Fan. Vad...
Okej. Kom igen, tjejen.
Hjälp mig.
Svälj, bitch.
Se vad du fick mig att göra? Du fick mig att låta som en våldsam snubbe.
Mina byxor. Jag var tvungen att lämna dem.
Ja, glöm byxorna. Drick.
Är hon...
Är hon okej?
Hallå. Är du okej?
Allt är lite vågigt,
men det värsta är över. Och du?
Ganska illa.
Men inte så illa på en skala.
Toni är fan helt borta.
Vet du var Shelby är?
Hon var där med Nora och Rachel och gav dem vatten.
Men nu... Jag vet inte.
Hon bara försvinner.
Eftersom ingen av oss är riktigt dålig,
låt oss dela på oss.
Jag tar hand om Toni, och du hämtar den svarta väskan?
Pilotens väska.
Ja, visst.
Jag hängde den på trädet.
Det finns antibiotika i den och mediciner för att hålla illamående i schack.
Ett par tabletter, tror jag. Kan du göra det?
Tack.
När jag var fyra, fem år var jag övertygad att det fanns ett monster under min säng.
Mina föräldrar frågade hur det såg ut,
och jag sa till dem att det hade fjäll och horn.
Och knivar istället för fingrar.
Jag kunde se det så tydligt.
Mina föräldrar, de bara skrattade
och rufsade mig i håret och sa att jag hade en mycket livlig fantasi.
Vart skulle hon?
Jag var inte säker.
Men medveten nog att följa efter henne. Du måste ha haft teorier.
De är så jävla löjliga, jag kan inte ens säga dem högt nu.
Jag är en icke-dömande part. Testa mig.
Okej. Jag tänkte att hon hittat en telefon.
Och hittat ett sätt att kommunicera med någon utanför ön.
Vem menar du?
Ingen aning.
Förstår du? Det är... Det är löjligt.
Och det är den mest rationella.
Vid ett tillfälle, tänkte jag att hon hade ett underjordiskt gömställe.
Och att hon hade gömt en pistol
och så småningom skulle jaga oss med den.
Eller att hon hade Jeanettes kropp.
-Jävla galning, eller hur? -Det kallade man Copernicus.
när han sa att Jorden snurrar runt solen.
Alla vilda tankar är inte utan substans. Bara så du vet.
Men med all sannolikhet skulle hon bara gå till dammen efter vatten, eller hur?
Vad jag tänker, Leah,
är att de rimliga förklaringarna inte intresserar dig.
Du är en smart tjej som låter tankarna väva en vild historia istället.
Och det är den du väljer att tro på, på gott och ont.
Oftast på ont, kan jag tänka mig.
Har du sett Ian?
Nej.
Han är här idag. Han ska vara här.
Ja, självklart. Han har perfekt närvaro.
Imponerande för nån som ser ut att ha total vitaminbrist.
Kommer du till Ivys kusins fest på fredag?
Det blir lite som en kommunal skolfest, men... det kanske blir kul.
Tänk på det.
Kan vi prata?
Baserat på ledtrådar, tror jag inte att du är här för att sluta fred.
Jag vet att det var du.
-Ursäkta mig? -Jag har tänkt på det,
allt det du sa och all ilska i din röst,
det blev så uppenbart till sist.
Det var du som sände mitt födelsebevis.
-Vadå? -Mitt födelsebevis till Jeff.
Ljug inte om det, Ian. Du är pinsamt dålig på det.
-Du är helt ute och cyklar. -Vad var din plan?
Förstöra det som betyder nåt, så du kan svepa in?
Det som hände på campingen, var inte att svepa in.
Det var bara jag, som gillar dig.
Och som någon som gillar dig,
tvekar jag inte att snacka skit om din pojkvän över 30,
men jag skulle aldrig sabotera din relation
genom skum skit som du anklagar mig för.
Ring honom.
-Va? -Ring honom
och säg att det var du och att du inte ska avslöja nåt.
Jag är ledsen, Leah.
Jag kan inte hjälpa dig.
Allt brinner.
Min hud, min röv.
Kan du fatta att du brukade göra så mot dig själv.
Inte egentligen.
Inte just nu.
Jag klantade mig, Nora.
Vad menar du?
Jag hittade musslorna.
Jag tog med dem.
Du kunde inte veta.
Jag tog med dem,
och höll upp dem som nån gyllene biljett.
Och det kändes bra.
Det kändes som en jävla seger.
Jag gjorde det här.
Rachel, håll käften.
Allt är mitt fel.
Och jag är ledsen, Nora. Jag är verkligen ledsen.
-Jag är ledsen. -Skyll på mig.
Skyll på mig, för fan.
Jag är anledningen till att vi är här.
Vi brukade krångla När hyresvärden dissade oss
Ingen värme Undrar varför julen missade oss
Födelsedagar var de värsta dagarna
Nu smuttar vi på champagne när vi törstar
Var fan är Leah?
Nej, nej...
Du trodde att du hittade alla.
Jag vet inte hur jag lät det hända.
Jag har några gissningar.
Delirium, uttorkning.
Gravitation.
Ärligt talat, var snäll mot dig själv.
Skyll det på otur.
Men det var inte ditt första dubbelfel.
Vad menar du?
Ledsen om jag lät lättvindig. Jag är tennisfan.
Vad jag menade var ett oavsiktligt misstag
från din sida som kom att stå dig dyrt.
Telefonsamtalet den kvällen
som du gjorde till din vän.
Dina känslor var på helspänn, som jag minns det
vädjade du inte om hjälp.
Ska du kasta det i ansiktet på mig?
-Vad hjälper det? -Det var inte meningen.
Jag försöker identifiera ett mönster. Det är allt.
Ditt sinne, Leah...
Det är som en...
Det är som en dimmaskin.
Det skapar all denna tvångsmässiga energi.
Denna tvångsmässiga misstanke,
denna tvångsmässiga sorg, tvångsmässiga kärlek.
Till den grad
att ditt omdöme blir fördunklat.
Och i slutänden gör du misstag.
Herregud.
Det luktade hundmat där inne.
Tråkigaste festen någonsin.
Ja, som en förhärligad lekdag för B-kändisar.
Vad gör du?
Får jag komma över?
Jag är nära. Spotta på handen igen.
Fan.
Herregud.
Har du en näsduk eller nåt?
Ja, förlåt.
Jag har aldrig sett dig på Bens fester förr.
Hur kommer det sig?
Jag antar att jag inte är typen som går på Bens fester.
Du...
Är du ihop med någon?
Nej. Är du?
På sätt och vis. Jag vill bara vara ärlig.
Jag fattar.
Hon...
Min flickvän är i Tahoe över helgen.
Jag vet inte vad du gör i morgon,
men jag och ett par killar ska till bangården, i Oakland.
Ska bli höga, jävlas lite.
Du borde följa med.
Vill du härifrån?
Ja.
Kom igen.
Var fan är Halophinen?
Vad har hänt med väskan? Den är full av smuts.
Jag vet inte...
Den där antibiotikan du gav oss, den hjälper väl?
Den kommer att slå ut bakterierna och hjälpa de flesta av oss.
Men Toni och Martha behöver mer.
Halophin hjälper dem att behålla vätska och jag vet att vi har två.
Okej, halvvägs där.
Ta den till dem. Jag ska hitta den andra.
Jag har mediciner till er.
Jag har en medicin.
Hon är illa däran.
-Toni. -Jag mår bra, Marty.
Sätt dig upp. Du måste dricka.
Dot.
Den andra Halophinen. Den är borta.
Herregud. Hon är i dåligt skick.
Det här hjälper, men vi har bara en.
Det är uppenbart vem som behöver den mest.
Martha, är du okej?
Jag tar en Pepto. Jag klarar mig.
Okej.
Okej, Toni...
Du måste ta den här. Okej?
Bort från mig...
Bör Shelby verkligen göra det med tanke på
-vad som precis hände... -Jag fixar det.
Lägger jag den i din hand, tar du den då?
Jag tar inte ett skit från dig.
Det räddar ditt liv. Ta det jävla pillret.
För fan, Shelby, ge mig den. Jag gör det.
Shelby, ge henne pillret.
Herregud. Får jag inte hjälpa henne?
Svälj det jävla pillret.
Hon var för stolt.
Därför vägrade hon hjälp från Shelby.
Något sådant.
Stolthet.
Farligt att ha för mycket av.
Farligt att sakna också.
-Ses vi imorgon? -Coolt.
En man som jag väljer vad han vill
Och alla tidningar kan tiga still
Men att äntligen hitta dig
Överraskade mig
Änglar föll som regn
Och kärlek, kärlek, kärlek
Är inget man gör sig av med
Inuti dig rör sig tiden
Och bleknar ej
Din själ
Den bleknar ej
Du.
Vad?
Rutinmässig medvetandekontroll.
Låt mig vara, fula tryne.
Du.
Kommer du ihåg när du sa att du aldrig kommer skita utomhus?
Hur går det med det?
Så jävla dåligt.
Precis som min tjocktarm.
Och min värdighet.
Jag har alltid vetat att jag skulle bli matförgiftad en dag.
Jag trodde det skulle vara av kycklingen i skolan.
Tack för att du såg efter mig idag.
Det var så lite. Tänk inte på det.
Är du okej?
Ja.
Bara svettig.
Jag ska gå och kyla av mig.
Du behöver vätska.
Tack.
Marty?
Fan.
Martha.
Sötnos, jag vet att du är vaken.
Behöver du nåt?
Jag ska kolla om de har såna chips du gillar.
Takis.
Du kan inte bara fortsätta så här.
Leah.
Mare, läkaren vill prata lite.
Jag vet att det måste vara skrämmande
men fysiskt sett är hennes skador minimala.
Det är några brutna revben och blåmärken,
men hon har haft tur.
Hon har inte sagt ett ord.
Det är inte ovanligt efter en chock.
Jag kan inte...
Jag får ingen kontakt.
Hon har varit ett spöke i månader nu.
Varje gång jag tror att hon blivit bättre,
är det ett steg fram, två tillbaka.
Om ni vill kan vi ordinera ett psykologbesök.
När jag använder ordet "besatt",
kritiserar jag inte, jag viftar inte med fingret.
Det är bara ett ord för att hjälpa dig att förstå din natur.
Du förstår väl hur det gäller dig?
Förstår du också hur kan det utgöra ett hot?
Okej.
Här.
Okej.
Vänd henne på sidan.
Vad händer med henne?
Jag vet inte. Pepto var kanske inte rätt.
Vad gör vi nu då?
Jag vet inte, sa jag.
Tänk ut något då.
Om vi hade den andra Halophinen, då skulle hon kunna behålla vattnet.
Varför gav du mig den sista?
-Toni... -Du slösade den på mig.
-Toni, jag... -Titta på henne.
Hon är en god människa som bryr sig om folk,
folk bryr sig om henne, hon har familj
-och jag får en livlina? -Toni, du var döende.
Vem bryr sig?
Jag spelar ingen roll.
Jag spelar ingen jävla roll.
Det kan finnas mer medicin där ute,
kanske till och med de hon behöver.
Jag tappade kanske lite i skogen.
Jag var där och jag hade yrsel,
och jag tror att jag tappade påsen, och spillde ut allt.
Varför berättade du inte det innan?
Jag är ledsen.
Visa mig var du tappade den. Nu, Leah.
Låt oss vara tydliga kring det här. Okej?
Hade du inte låtit din paranoia om Shelby gripa tag i dig,
skulle du inte bära på den skuld du känner nu.
Jag försökte ställa allt till rätta.
Ja, du försökte.
Varför är du så brutal?
Jag är inte säker på vad du menar.
Dina anklagelser, hur du tittar på mig.
Hur ser jag på...
Jag vet inte. Som jag var nån sorts brottsling.
Okej, kanske är det paranoian som talar.
Nu projicerar du den på mig.
Ursäkta men, vad sa du att ditt jobb var?
Att skydda oss?
-Ja. -Få oss trygga?
Ja, i sin helhet.
Varför blir jag då påhoppad?
Jag försökte ställa allt till rätta. Jag erkände vad som hände.
Men inte telefonsamtalet. Varför inte?
Jag vet inte.
För att jag är ung och dum, och olyckligt kär.
-Du tycker att jag ska vara perfekt! -Okej, okej.
Så...
Vad är det som händer?
-Lugna ner dig. -Jag är lugn.
Du är överväldigad.
-Jag är inte överväldigad! -Ta det lugnt.
-Släpp ut mig! -Nej, nej.
Nej, släpp mig!
Låt mig gå!
Okej.
Ärligt talat, sov jag som ett barn.
Jag antar att det trots allt var en bra idé att komma bort.
Mitt yrkesliv har tagit ut sin rätt på sistone.
Jag leder ett nytt initiativ på jobbet.
Det har varit lite motstånd.
Byråkrati. Huvudvärk.
Jag har också...
förlorat någon,
för inte så länge sedan.
Någon som hjälpte mig med min forskning ibland.
Hon hade enorm potential.
Jag tänker ofta på henne, vad hon kunde ha blivit.
Jag hyser också lite agg mot henne,
för besväret hennes bortgång har orsakat.
Jag inser att det är en olämplig reaktion.
Men ändå.
Och så har vi mina plikter som mor, som...
Jag inte tar lätt på.
Det är inte lätt, vet du, med tonåringar.
De kan vara briljanta och dumma, milda och grymma, allt på en gång.
Det är en vild åktur med dem.
Jag är inte alltid glad att åka med.
Du är inte ärlig mot mig.
En del av det är kanske sant,
men jag anar ett konstfullt lager av bedrägeri.
-Ursäkta mig? -Och det är synd.
Inte förrän du kan vara ärligare,
kan jag hjälpa, miss Klein.
Hur kan du tro att jag inte är ärlig?
Kadensen i din röst. Den låter för prydlig, för inrepeterad.
Du undviker kroppsspråk och din blick flackar,
alla tydliga tecken på bedrägeri.
Och sist men inte minst, gammal hederlig instinkt.
Jag visste att du skulle bli bra när jag kollade,
men inte att du skulle vara så bra.
Ursäkta mig?
Du tog examen med toppbetyg från Johns Hopkins,
gjorde din post-doc på Yale,
skrev några banbrytande artiklar om ungdomspsykiatri
innan du vågade uttala några milt kontroversiella idéer,
vilket förde dig hit, där du förtvinar på ett tredje klassens dårhus.
Det nya initiativet som jag nämnde,
jag insåg den gångna veckan att det behöver någon som du,
med ett fint sinne och en mild hand,
för att vägleda utsatta patienter genom mörkret.
Vart vill du komma, miss Klein?
Kom igen, Daniel.
Det här jobbet är en förolämpning för en man med dina talanger.
Jag skrev in mig själv för din skull.
Och nu skulle jag vilja erbjuda dig en ny position.
Så lämna in avskedsansökan, och ha ditt pass i ordning.
För om två månader,
kommer vi att göra verkliga genombrott tillsammans.
Herregud, Dan. Det var virtuost.
Jag är glad att du är nöjd.
"Nöjd" är en underdrift.
Aldrig sett någon gladare då en flicka imploderar.
Att extrahera en berättelse som den, med så många detaljer,
det är en konst, du skapar utrymme för dem att prata.
Cirka 10 000 arbetstimmar. Det är knappast konst.
Jag hoppas att du förstår värdet
av de data du fick fram.
Vi har sett dem hantera regressiv politik,
hantera en hälsokris...
Jag är glad att du är nöjd.
Men de verkliga framstegen vi gjorde är med Leah,
hur hon känner då hon blir bättre.
Vadå?
Skyldig, Gretchen.
Det har alltid varit
-en prioritet... -Topprioritet.
Ju mer flickorna känner sig involverade i tragedierna
desto mindre är risken att de avslöjar oss.
Du förstår det, eller hur?
Kan jag fråga er båda?
Tänker ni nånsin på er första hjärtesorg?
Ja.
Shannon Abbot, 1997.
Hon blev ihop med min bästa vän när jag var på fotbollsläger.
Dan?
Hela tiden.
Hela jävla tiden. Jag överlevde det knappt.
Det gör något med en.
Inuti dig
Rör sig tiden
Den bleknar ej
Din själ
Bleknar ej
Undertexter: Oskar Klaren
Kreativ ledare Elsa Hallström