Beje, turėtum didžiuotis.
Tu jau išpildei du norus.
Ir aš žinau, kad ji nenori, kad juos žinotum.
Tai neša nesėkmę. Bet velniop.
Trys norai, kol mazgai dar neužrišti.
Geras vyras.
Kaip judu laikotės?
Sveikas kūdikis.
Labas.
Dieve mano.
Bet trečias Emos noras yra vienintelis, kuris dar neišsipildė.
Dieve, atleisk man.
Kaip aš ją praradau?
Tai - ne kūdikis.
Kas nutiko?
Ei, aš - Viljamas. Viljamas Vyleris.
Taip, perskaičiau, kad tavo žmona pagimdė kūdikį metro traukinyje.
MOTERIS PAGIMDĖ METRO VAGONE
Mačiau tave socialiniuose tinkluose.
Keldavai nuotraukas.
Iš pat ryto eidavai į parką.
EMA: AŠ JAU JO PASIILGAU
- Tu - programuotojas? - Taip.
Žinai, šimtai žmonių su šimtais kompiuterių visoje šalyje
gali daug ką nuveikti.
Jie nepasiduos.
Gali pažiūrėti? Nėra. Jų nėra.
TESAUGO ANGELAI ŠĮ VARGŠĄ VAIKELĮ...
Kas tas Vaikų darželis? Kodėl tas bičas taip elgiasi?
Tik norėjau pamatyti kūdikį.
„Pričiupau jį.“
Tokia buvo žinutė.
Nė viena iš moterų dar nėra suradusi savo vaiko.
Aplankyk Brajano kapą.
Viljamas Vebsteris Vyleris. Turi namą Forest Hilse 86-oje gatvėje.
NIUJORKO MEDŽIŲ ŽEMĖLAPIS
Šis plotas, Forest Hilsas Kvinse, buvo vadinamas Mažąja Norvegija.
Norvegijos meno galerijoje eksponuojama nuogos tavo žmonos nuotrauka.
Na, mano šeima - norvegai.
Plaukiojimas - mūsų kraujyje.
Seniai seniai, o jei tiksliau,
tai 1825 metų liepos 5 d.,
52 vyrai ir moterys išplaukė iš Norvegijos
mažutėliu burlaiviu „Restauration”.
Tie imigrantai siekė religinės laisvės ir bėgo į Ameriką,
norėdami išvengti persekiojimo.
Tikimybė buvo labai nedidelė.
Praktiškai neįmanoma.
Kaip jiems pavyko tą padaryti?
Nes jiems padėjo.
PABAIGA JAU NETOLI...
PAGAL VIKTORO LAVALO ROMANĄ
Ir kai mano draugai pamatė, kas išties esu,
jie man suteikė tikrąjį vardą.
Tiesą sakant, Apolonai, tu jį jau žinai.
Iš kur galėčiau žinoti?
Šio vakaro vakarienės planai,
patiekalas, kurį įkvėpė kūdikėlis Brajanas,
virtos daržovės.
Tu - Vaikų darželis!
Mes. Mes esame Vaikų darželis.
10 000 žmonių su tuo pačiu vardu.
Tu... Tu nužudei savo dukrą.
Aš pasirinkau už savo šeimą.
Tai buvo sunkiausias pasirinkimas.
Ne. Ką tu padarei?
Pasikviečiau pastiprinimą.
Kažkas ateina.
Ar padarei, ko prašiau?
Ar atgausiu savo Gretą? Savo Greisę?
- Kur mano šeima? - Kažkas ateina.
Turėjai atvesti jas pas mane.
Kažkas ateina!
Paprašiau paprasto dalyko, Apolonai.
Tai tu kaltas, ne aš.
Vaje!
Kartą vyras ir moteris norėjo turėti kūdikį.
Dabar tau bus.
Aš tave prakeikiu.
Šūdas.
Kel, jis ne tas, kuo jį laikome!
Ne. Ne.
Ne, ne.
Kur tu? Kur...
Kur tu?
Ne.
Kel!
Geile!
Geile.
Galiu paskaityti kartu?
Greta.
„Muzika groja, šokėjai sukasi.
Vaikui jų rankose niekad neatsibos.“
Aš ją nužudžiau.
Greta nebūtų mirusi, jei nebūčiau jos sugrąžinusi.
Ji padėjo ištrūkti vaikams.
Kel.
Kel!
- Visi čia? - Visi, kurie išgyveno.
- Tu sveika? Viskas gerai? - Tu teisus. Eik su ja.
- Aš nesu blogas žmogus! - Suknistas...
- Ne, žinau... - Liaukis. Negalime rizikuoti.
- Leiskit man paaiškinti! - Turime dingti iš šios salos.
Labai prašau.
Jums viskas gerai?
- Taip, eime. Paimk ją už rankos. - Gerai.
Nenori pažaisti?
Bėk, paršeli, bėk.
Bėk kuo toliau.
Bėk!
Gerai.
Noriu, kad sulaikytum kvėpavimą.
Viskas gerai.
Eime.
Gerai. Taip. Dabar tyliai eikite.
Negali būti. Ne, po velnių.
Tai kvaila, Kel. Nori, kad visi leistumės ten?
Kelio atgal nėra.
Visi pasiruošę? Taip?
Ei. Aš ją paimsiu. Gerai?
- Negaliu prarasti dar vienos. - Žinau.
- Negaliu. - Suprantu. Žinau, kad negali, neprarasi.
Gerai? Pasitikėk manimi.
Paskubėk, neturime daug laiko.
Ateinu!
- Kur jūs? - Ką gi.
Apsivyk kojomis.
- Gerai? Pasiruošusi nuotykiui? - Ne.
Štai taip. Taip, viskas gerai. Leisimės žemyn. Gerai, pasiruošusi?
Gerai, laikykis.
Šūdas.
Gerai. Tik stipriai stipriai laikykis. Gerai.
Laikykis už manęs. Gerai, gerai. Štai taip. Laikykis.
Tau puikiai sekasi. Gerai.
Nagi. Nesustokit.
Čia. Jau netoli.
Jis grįžta.
- Mamyte! Ne! - Aš tave laikau.
Kel!
Greičiau!
- Gerai. Leidžiamės žemyn. - Leiskitės žemyn. Nesustokit!
Iki apačios! Greičiau!
Apolonai!
Ei!
Jūs! Pasitraukit!
Jūs ją pagausite, gerai?
Dabar tau tereikia manimi pasitikėti, aišku?
Užsimerk ir pasitikėk.
Tu moki skraidyti. Tu - superdidvyrė!
Laikau tave.
Ema.
Pabusk.
Metas pabusti.
Viskas gerai.
Pabusk.
Tau pavyks.
Tu - superdidvyris.
Tu nesupranti. Bet suprasi.
Dieve.
Ema. Šūdas.
Sakiau, kad įmanoma pasprukti.
Greičiau. Laiko turime nedaug.
Jis sugrįžo susprogdinti statinius.
Jis galvoja, kad mus įkalino vanduo. Eime.
Liepiau eiti!
Greičiau, lipkit.
Gerai. Eime. Užimk man vietą, gerai?
Reikia pagalbos? Štai taip.
Šūdas.
Ačiū, Apolonai.
Esi geras žmogus.
- Kel, turime eiti. - Apolonai,
- tu neplauksi su mumis. - Ką?
Padėsiu tau pasiekti valtį. Patikėk manimi.
Eikit. Ir nesižvalgykit.
Ačiū, Kel.
- Kel, kodėl nesėdai į tą laivą? - Tegul jie neatsipalaiduoja,
tegul traleris nutolsta pakankamai toli.
Bet jie jau ant vandens.
Dičkis moka plaukti.
Žmonės vadina mus raganomis.
Galbūt tai reiškia, kad esame moterys, padariusios tai, kas atrodė neįmanoma.
Kai tenka gelbėti mylimą žmogų, tampi kažkuo kitu.
Transformuojiesi.
Žinai, vienintelė tikra magija, Apolonai,
slypi dalykuose, kuriuos darai dėl savo mylimųjų.
Žinai, kai paskutinį kartą mačiau Emą,
ji yrėsi nuo kranto per upę, ieškodama jūsų sūnaus.
Ir sakau, ten vandenyje ta moteris
švietė.
Mama atplaukia pas tave.
Ištraukime tave iš čia.
- Nagi. Lipk. - Ar žinai mitą apie Kalistą?
Taip, Dzeusas pavertė ją
ir jos sūnų į žvaigždynus - Didžiuosius ir Mažuosius Grįžulo Ratus.
Tai turbūt laimingiausia pabaiga graikų mitologijoje.
Kalista gali visą amžinybę būti su savo vaiku.
Ji mato jį visą laiką.
Ji žino, kad jis saugus, jos prižiūrimas.
Aš labai pavargusi ir noriu vėl pamatyti savo berniuką.
- Ką? - O tu...
Apolonai, privalai surasti savo žmoną, kad pagaliau patikėtum.
Taip. Gerai. Bet kaip aš ją surasiu?
„Brajanas yra miške.” Taip ji sakė.
Niujorke yra tik vienas miškas.
Apolonai!
Ar tai tikrai tu?
Nesakyk, kad tos šliundros tave paliko.
Nieko, nieko!
Ir vėl. Ir vėl.
Plauk, Apolonai.
Kel, ką tu darysi?
Laimėsiu tau laiko.
Kaip?
Parodysiu jiems savo nagus.
Gerai.
Kel, nagi. Nagi, Kel.
Ji - mano.
Nepaspruksi, paršeli.
Ji tave nudės.
Nesuteiksiu jai tokio malonumo.
„Kūdikis - tai išsipildžiusi svajonė.
Svajonėmis fėjos gyvena.“
„Jos stebi pro langą miegantį kūdikį.”
„Vaikelis toks gražus, fėjos negali ašarų sulaikyt.“
„Mes jo norim. Mums jo reikia. Mes jį paimsime.”
„Skląstį ištrauksim, ir langas atsivers.“
„Motina ir tėvas savo lovoje.
Tarsi numirėliai miega giliai.”
Aš esu dievas Apolonas.
„Mažylio nebėra, bet jie to nežinos,
jo vietoje - laumiukas,
šaltas ir negyvas.“
„O dabar, kad būtų linksmiau. Miške vyksta šventė.
Tamsoje už arklių, svečiai visi pasidabinę.
Muzika groja. Šokėjai sukasi.
Vaikui jų rankose niekad nuobodu nebus,
jis jausis mylimas ir stiprus.
„Kol žvaigždės švies danguje.
Fėjos glaus jį prie krūtinės.”
„Ir nebeatiduos.”
Šūdas.
„Nes myli labai.”
Aš ateinu.
Ateinu tavęs.
„Prausia aušroje.
Paslepia apgaule.
Namuose miške
dingsta amžiams gamtoje.”
Mes... Mes esame Vaikų darželis.
10 000 žmonių su tuo pačiu vardu.
Papasakokite savo istorijas.
Papasakokite savo gyvenimo kelionę,
ir aš pasakysiu, kas esate.
Išvertė Akvilė Katilienė