Starp citu, tev būtu jālepojas.
Tu jau ļāvi piepildīties divām vēlēšanām.
Un es zinu, ka viņa negrib tev teikt, kas tās bija.
Piesaukt neveiksmi. Bet pie velna.
Trīs vēlēšanās, pirms tiek sasieti šie trīs mezgli.
Labs vīrs.
Kā jums abiem?
Vesels bērns.
Ei.
Ak dievs.
Bet Emmas trešā vēlēšanās vienīgā vēl nav piepildījusies.
Dievs, piedod man.
Kā es Emmu zaudēju?
Tas nav mazulis.
Kas notika?
Ei, es esmu Viljams. Viljams Vīlers.
Jā, es lasīju, ka tava sieva dzemdēja metro.
SIEVIETE DZEMDĒ METRO
Es tevi atradu caur taviem sociālo mediju profiliem.
Visas tevis publicētās bildes.
Agri rīti parkā.
EMMA: MAN JAU VIŅA TRŪKST
- Tu esi programmētājs? - Jā.
Zin, simt cilvēku ar simt datoriem,
viņi strādās dienu un nakti.
Viņi neatmetīs ar roku.
Vari paskatīties? Pazudusi. Tās te nav.
LAI EŅĢEĻI SARGĀ NABAGA BĒRNU...
Kas ir Kinder Garten? Kāpēc ko tādu taisīja?
Es tikai gribēju redzēt mazuli.
"Dabūju viņu."
Tā bija rakstīts ziņā.
Neviena sieviete nekad nav atradusi savus bērnus.
Tev jāaizbrauc uz Braiana kapu.
Viljams Vebsters Vīlers. Viņam pieder māja Foresthilsā.
ŅUJORKAS KOKU KARTE
Šo rajonu Kvīnsā agrāk sauca par Mazo Norvēģiju.
Mākslas galerijā Norvēģijā ir tavas sievas kailfoto.
Nu, mana ģimene ir norvēģi.
Zin, burāšana ir mums asinīs.
Reiz, senos laikos, kādā konkrētā brīdī,
1825. gada 5. jūlijā, ja būsim precīzi,
52 vīrieši un sievietes pameta Norvēģiju
mazā vienmasta buriniekā, ko viņi nosauca Restauration.
Šie imigranti meklēja no vajāšanām brīvu reliģisko brīvību,
tāpēc bēga uz Ameriku.
Šis ceļojums bija ne tikai neticams,
bet neiespējams.
Kā gan viņiem tas izdevās?
Viņiem palīdzēja - tā.
TAGAD BEIGAS IR TUVU...
PAMATĀ VIKTORA LAVALA ROMĀNS
Un, kad mani draugi redzēja manu patieso būtību,
viņi man deva manu īsto vārdu.
Īstenībā, Apollo, tu jau to zini.
Kā es varu zināt?
Šāvakara vakariņu plāni,
mazulīša Braiana iedvesmota maltīte.
Vārīti dārzeņi.
Tu esi Kinder Garten.
Mēs. Mēs esam Kinder Garten.
10 000 vīru ar vienu vārdu.
Tu... Tu nogalināji savu meitu.
Es izdarīju izvēli savas ģimenes labā.
Es izdarīju grūtāko izvēli.
Nē. Nē. Ko tu izdarīji?
Es izsaucu kavalēriju.
Kāds tuvojas.
Tu izdarīji, ko lūdzu?
Es atgūšu savu Gretu? Savu Greisu?
- Kur ir mana ģimene? - Kāds tuvojas.
Tev bija viņas jāatved pie manis.
Kāds tuvojas!
Es tev lūdzu vienkāršu lietu, Apollo.
Tā ir tava vaina, ne mana.
Ak vai! Ak vai!
Reiz senos laikos kāds vīrs un viņa kundze gribēja bērniņu.
Jums ir nepatikšanas!
Es jūs nolādu.
Velns.
Kala, viņš nav tas, ko mēs domājam!
Nē. Nē. Nē.
Nē, nē.
Kur jūs esat? Kur jūs...
Kur jūs esat?
Nē, nē, nē. Nē.
Kala!
Geila!
Geila.
Drīkstu palasīt kopā?
Greta.
"Mūzika skan, visi dejā griežas.
Bērnu viņu rokās Neķers slimības nevienas."
Es viņu nogalināju.
Greta nebūtu mirusi, ja es nebūtu viņu atsaukusi.
Viņa palīdzēja bērniem tikt laukā.
Kala.
Kala!
- Ir visi? - Visi izdzīvojušie.
- Tev viss labi? Kārtībā? - Viss labi. Ej kopā ar viņu.
- Es neesmu slikts cilvēks! - Maitasgab...
- Nē, es zinu to... - Beidz. Mēs nevaram riskēt.
- Ļauj man paskaidrot! - Mums jātiek prom no salas.
O, es ļoti lūdzu.
Jums viss kārtībā?
- Jā, ejam. Dod viņai roku. - Labi.
Negribi paspēlēties?
Bēdz, mazo sivēntiņ!
Bēdz prom!
Bēdz!
Labi. Labi.
Gribu, lai aizturi elpu.
Viss ir labi. Viss ir labi.
Ejam.
Tā. Labi. Tagad klusi ejam.
Nevar būt. Dirsā, nevar būt.
Tas ir stulbi, Kala. Gribi, lai visi lienam te lejā?
Atpakaļceļa nav.
Esat gatavi? Viss kārtībā?
Ei. Ei. Es paņemšu viņu. Labi?
- Es nevaru zaudēt vēl vienu. - Zinu.
- Nevaru. - Zinu, ka nevari, un nezaudēsi.
Labi? Uzticies man.
Ātrāk, mums nav laika.
Es nāku!
- Kur tu esi? - Labi.
Tad apliksi kājas apkārt.
- Labi? Esi gatava piedzīvojumam? - Nē.
Nu re. Labi, mums viss kārtībā. Dodamies lejā. Tā, esi gatava?
Labi, turies stipri.
Velns.
Tā. Tikai turies stipri, stipri, stipri. Labi.
Turies pie manis. Labi, labi. Nu re. Tu tikai turies. Turies.
Tev ļoti labi izdodas. Labi.
Ātrāk. Kāpiet lejā!
Vairs nav tālu. Tūlīt būsiet.
Tas nāk atpakaļ.
- Mammu! Nē! - Es tevi turu. Es tevi turu.
Kala!
Kāp! Kāp!
- Labi. Laižamies lejā. - Turpiniet laisties lejā!
Līdz lejai! Aiziet!
Apollo!
Ei!
Saejiet kopā!
Jums viņa jānoķer, labi?
Tagad tev man ir jāuzticas, labi?
Aizver acis un uzticies.
Tu proti lidot. Tu esi supervaronis!
Es tevi turu.
Emma.
Mosties! Mosties!
Tagad ir laiks mosties.
Viss ir labi.
Mosties! Mosties!
Tu to vari. Tu to vari.
Tu esi supervaronis.
Tu nesaproti. Bet sapratīsi.
Ak dievs.
Emma. Velns.
Es teicu, ka mums ir flote.
Pasteidzieties. Mums ir maz laika.
Viņš aizgāja atpakaļ iznīcināt ēkas.
Viņš domā, ka esam ūdens iesprostoti. Ejam!
Es teicu - ejam!
Ātrāk, kāpiet iekšā!
Labi. Kāp iekšā. Aizņem man vietu, labi?
Palīdzēt? Lūdzu.
Velns.
Paldies, Apollo.
Tu esi labs cilvēks.
- Kala, mums jādodas, ātri. - Apollo.
- Tu nedosies šajā braucienā. - Ko?
Palīdzēšu tev tikt upes laiviņā. Uzticies man!
Tagad brauciet! Neatskatieties.
Paldies, Kala.
- Kala, kāpēc nekāpi kuģītī? - Mēs viņus nodarbināsim,
lai traleris aizbrauc kādu gabalu.
Bet viņi jau ir prom ūdenī.
Lielais prot peldēt.
Cilvēki mūs sauc par raganām.
Varbūt viņi domā, ka esam sievietes, kas paveikušas šķietami neiespējamo.
Kad jāglābj kāds, ko mīli, tu kļūsti par citu cilvēku.
Tu pārvērties.
Zini, vienīgā maģija, Apollo, ir tas, ko darām tiem, kurus mīlam.
Zini, kad es pēdējoreiz redzēju Emmu, viņa airējās pāri upei meklēt jūsu dēlu.
Un es tev teikšu: uz tā ūdens tā sieviete...
viņa mirdzēja.
Mamma nāk pie tevis.
Dabūjam tevi prom!
- Nāc. Kāp iekšā. - Tu zini mītu par Kallisto?
Jā, tas ir... Zevs pārvērš
viņu un viņas dēlu par zvaigznājiem - Lielo Lāci un Mazo Lāci.
Tik laimīgas beigas, cik nu grieķu stāstos mēdz būt.
Kallisto tur dzīvos mūžīgi kopā ar savu bērnu.
Viņa var vienmēr viņu redzēt.
Viņa vienmēr zina, ka viņš viņas sargājošā skatiena ēnā ir drošībā.
Es esmu nogurusi, un es gribu atkal redzēt savu mazo dēliņu.
- Ko? - Un tev...
Apollo, tev jāatrod sava sieva, lai tu beidzot ticētu.
Jā. Labi. Bet kā lai es viņu atrodu?
"Braians ir mežā." Tā viņa teica.
Un Ņujorkā ir tikai viens mežs.
Apollo!
Vai tas varētu būt tu?
Nesaki man, ka tās kuces tevi te pameta.
Tā, tā!
Vēlreiz. Vēlreiz.
Brauc, Apollo!
Kala, ko tu darīsi?
Iegūšu tev vairāk laika.
Kā?
Parādīšu viņiem savus nagus.
Labi.
Kala, saņemies. Saņemies, Kala.
Viņa ir mana.
Tu esi slazdā, sivēntiņ.
Viņa tevi nogalinās.
Nedošu viņai to baudu.
"Bērns piedzimst - sapnis piepildās.
Bet sapņi ir feju pusdienas gardākās.
Pie loga tās bērniņu miedziņā vēro.
Tas skaists tik ļoti, feju asaras pludo.
Mēs gribam, mums vajag. Mēs ņemam to līdzi.
Durvju aizbīdnis noklikšķ, un logs trīc.
Māte un tēvs gultā aizmiguši.
Kapam piemēroti, atpūšas kā nomiruši."
Es esmu dievs Apolons.
"Mazais ir prom, Tie nemūžam neuzzinās.
Tā vietā ir nedzīva lieta,
Auksta un cieta.
Tagad kas jautrāks. Tumsā aiz zirgiem
Mežā ballīti rīko. Viesi it visi ir ģērbti pa smalko.
Mūzika skan, visi dejā griežas.
Bērnu viņu rokās neķers slimības nevienas.
Tas nekļūs vecs, vārgs, nemīlēts.
Kamēr vien būs zvaigžņu apspīdēts.
Fejas to bērnu cieši pie krūtīm turēs.
Tās viņu neatdos."
Velns.
"Viņu visvairāk mīlēs."
Es nāku pie tevis.
"Tās mazgā to krēslā.
Slēpj viltīgi to.
Meža mājās...
Uz mūžu savvaļā zudušo."
Mēs. Mēs esam Kinder Garten.
10 000 vīru ar vienu vārdu.
Pastāstiet par savu ceļu. Katrs.
Pastāstiet par savu dzīves ceļojumu,
un es pateikšu, kas esat.
Tulkojusi Laura Hansone