Впрочем трябва да се гордееш. Вече си сбъднал две от желанията й.
Не иска да ти казва кои са, било лош късмет. Но майната му.
Намисли си три желания, преди да завържа трите възела.
Добър съпруг.
Как сте?
Здраво дете.
Боже мой!
Само третото желание на Ема още не се е сбъднало.
Прости ми, Боже.
Как я загубих?
Това не е бебе.
Какво се случи?
Аз съм Уилям. Уилям Уийлър.
Четох как жена ти родила в метрото.
Открих те чрез профилите ти в мрежата.
Снимките, които пускаше.
Ранните утрини в парка.
ЕМА: ВЕЧЕ МИ ЛИПСВА
Значи си програмист? - Да.
Стотина души с компютри ще работят ден и нощ. Няма да се откажат.
Погледни, изчезна, няма я.
Кой е "Детска градина"? Защо го е написал?
Просто исках да видя бебето.
"Пипнах го." Това гласеше съобщението.
Никоя от жените тук не е открила детето си.
Иди на гроба на Брайън.
Уилям Уебстър Уийлър. Има къща във "Форест Хилс".
Този район в Куийнс се е казвал Малката Норвегия.
Една норвежка галерия има гола снимка на жена ти.
Родът ми е от Норвегия.
Плаването е в кръвта ни.
В един момент в далечното минало,
на 5 юли 1825 г., за да бъдем точни,
52-ма души отплавали от Норвегия
с малък платноход, който кръстили "Реставрация".
Били имигранти, преследвани заради религията си, и бягали в Америка.
Предприели не просто малко вероятно, а невъзможно пътешествие.
Как въобще успели да стигнат?
Помогнали им, ето как.
А СЕГА КРАЯТ Е БЛИЗО...
ПО РОМАНА НА ВИКТОР ЛАВАЛ
И когато приятелите ми видяха истинската ми самоличност,
те ме кръстиха с истинското ми име.
Всъщност ти вече го знаеш, Аполо.
Откъде го знам?
Имам планове за вечеря,
вдъхновена от бебето Брайън -
варени зеленчуци!
Ти си "Детска градина"? - Ние. Ние сме "Детска градина".
Десет хиляди души с едно име.
Ти си убил дъщеря си.
Взех решение за семейството си. Най-трудното възможно решение.
Не. Какво си направил?
Повиках кавалерията. - Някой идва.
Направи ли каквото те помолих? Ще си върна ли моята Грета? А Грейс?
Къде е семейството ми? - Някой идва.
Трябваше да ми ги доведеш. - Някой идва!
Помолих те за простичка услуга, Аполо.
Вината ще е твоя, не моя.
Еха! Еха!
Отдавна, много отдавна мъж и жена искали да имат дете.
Сега загази. Проклинам те!
Мамка му!
Кал, той не е онзи, за когото го мислим!
Не, не!
Не, не.
Къде сте?
Не, не, не!
Кал!
Гейл!
Може ли да почета с теб?
Грета.
"Музика звучи, танцьори се въртят, луната грее.
Но на детето в техните ръце няма да му прилошее."
Аз я убих.
Ако не бях върнала Грета, сега нямаше да е мъртва.
Тя помагаше да измъкнем децата.
Кал.
Кал!
Всички ли са тук? - Всички оцелели.
Добре ли си? - Върви с нея.
Аз не съм лош човек! - Копеле...
Знам, че... - Стой тук. Не бива да рискуваме.
Оставете ме да обясня! - Трябва да се махнем от острова.
Много ви моля!
Добре ли сте?
Да вървим. Хвани я за ръка. - Няма ли да си играем?
Тогава бягай, прасенце.
Спасявай се.
Бягай!
Така. Добре.
Задръж дъха си.
Спокойно, всичко е наред.
Хайде.
Така. Тръгвай, и по-тихо.
А, не! Няма да стане! Кал, това е глупаво. Искаш да се спуснем там ли?
Няма връщане назад.
Готови ли сте всички?
Аз ще я взема.
Не искам да загубя още едно. Не мога. - Знам. Няма да я загубиш. Довери ми се.
По-бързо! Нямаме време.
Идвам!
Къде сте? - Така.
Обвий ме с крака.
Готова ли си за приключение? - Не.
Така, всичко е наред. Спускаме се. Готова ли си?
Дръж се здраво.
По дяволите!
Така. Искам да се държиш много здраво, чу ли?
Дръж се за мен. Така. Чудесно. Дръж се, не се пускай.
Справяш се чудесно. Така.
Не спирайте!
Почти слезе! - Връща се!
Мамо! Не! - Държа те.
Кал!
Давай, давай!
Слизаме. - Спускайте се, бързо!
Слезте на дъното!
Аполо!
Ей!
Вие! Мърдайте! Трябва да я хванете, ясно?
Искам да ми се довериш. Затвори очи и ми се довери.
Можеш да летиш! Ти си супергерой!
Държа те.
Ема.
Събуди се. Събуди се!
Време е да се събудиш.
Всичко е наред.
Събуди се. Събуди се!
Ще успееш. Хайде.
Ти си супергерой.
Още не ти е ясно. Но ще го проумееш.
Боже!
Ема. По дяволите!
Казах ти, че имаме флот.
Бързо. Нямаме време.
Отиде да срути сградите. Мисли, че сме в капан. Да вървим.
Хайде!
Бързо, качвайте се.
Хайде. Запази ми място, чу ли?
Да ти помогна ли? Ето.
По дяволите.
Благодаря ти, Аполо.
Ти си добър човек.
Кал, да тръгваме веднага! - Аполо,
ти ще пътуваш отделно. - Какво?
Ще вземеш малката лодка. Довери ми се.
Тръгвайте. И не се обръщайте.
Благодаря, Кал!
Кал, защо не се качи? - Ще им отвличаме вниманието,
докато траулерът се отдалечи. - Но те вече са във водата.
Голямото може да плува.
Хората ни наричат вещици.
Имат предвид, че сме жени, които са правили наглед невъзможни неща.
Когато трябва да спасиш любим човек, се променяш.
Преобразяваш се.
Единствената истинска магия са нещата, които си готов да сториш за любимите хора.
За последно видях Ема, когато пое по реката да намери сина ви.
Гледах я как плава по водата и тя...
...сияеше.
Мама идва да те намери.
Да те измъкнем оттук.
Качвай се. - Знаеш ли мита за Калисто?
Да, Зевс превръща нея и сина й в съзвездията Малка и Голяма мечка.
Сравнително щастлив край като за древногръцки мит.
Калисто получава правото да остане навеки с детето си.
Да го вижда постоянно, да знае, че е в безопасност под зоркия й поглед.
Уморена съм и искам отново да видя момченцето си.
Какво? - А ти,
Аполо, трябва да намериш жена си, за да повярваш най-накрая.
Добре, но как да я намеря?
"Брайън е в гората." Това ми каза тя. В целия Ню Йорк има само една гора.
Аполо!
Това ти ли си?
Не ми казвай, че онези кучки са те изоставили.
Нищо, нищо!
Още веднъж. Още веднъж!
Тръгвай, Аполо!
Кал, какво ще правиш? - Ще ти спечеля още време.
Как? - Ще им покажа ноктите си.
Така.
Хайде, Кал. Хайде!
Тя е моя!
Падна в капана, прасенце!
Тя ще те убие.
Няма да й доставя това удоволствие.
"Едно дете е сбъдната мечта,
но мечтите са за феите любима храна.
През прозореца го гледат, докато спи.
Тъй красиво е, че ги докарва до сълзи.
"Искаме го, трябва ни! Наше ще е туй дете!"
Дръжката дърпат и стъклото се тресе.
Мама и татко не чуват тоз звън.
За гроба готови, тънещи в мъртвешки сън."
Аз съм бог Аполон.
Аз съм бог Аполон!
"Детето изчезва, не ще узнаят, че е подменено
с нещо безжизнено,
твърдо и студено."
"Чуйте всички - в гората се устройва веселба.
В тъмното, отвъд конете, гостите са с елегантни облекла.
Музика звучи, танцьори се въртят, луната грее.
Но на детето в техните ръце няма да му прилошее
или да остарее, да изнемощее, да се почувства необичано дори.
Не и докато на небето блещукат ярките звезди.
И гушват плътно феите това дете.
Обичат го най-много."
По дяволите.
"Не ще го върнат те."
Идвам да те намеря.
Идвам да ви намеря!
"Привечер го къпят,
прикриват го с лъжа.
Намира дом в гората...
изгубено навеки в пустошта."
Ние... Ние сме "Детска градина".
Десет хиляди души с едно име.
Разкажете ми за пътуването си, за житейския си път,
и ще ви кажа кои сте.
Превод на субтитрите Живко Тодоров