Колись давно, певного дня,
а саме 5 липня 1825 року, 52 чоловіків і жінок вирушили з Норвегії
на вутлому судні на ім'я «Реставрація».
Вони прагнули релігійної свободи від переслідувань
і взяли курс на Америку.
Подорож не просто неймовірна, а неможлива.
Як же тоді вони дісталися суші?
Не без допомоги, ось як.
Розкажіть мені про свою подорож.
Розкажіть про шлях свого життя — і я скажу, хто ви.
ПІДКИДЬОК
Ця казка починається в бібліотеці у Квінзі.
Агов!
Людина в біді!
Ситуація критична!
Мені треба в туалет!
Послухайте мене. Ви мене чуєте?
Я маю вуха, хіба не видно?
Я теж маю вуха, тож чого ви репетуєте?
Покажіть документи, щоб я дала вам ключі до вбиральні.
У мене немає документів.
Залишіть тут ваші торби.
Тут державні таємниці!
Добре.
Дякую, мем.
Будь ласка.
-Привіт. -Вам щось потрібно?
Хотів допомогти з ним.
-Та ви й самі впоралися. -Уявіть.
Я Аполло.
Як той, що Крід?
На кшталт.
Як щодо… Як щодо повечеряти разом?
-Будь ласка. -Ні.
Якщо Емма Валентайн думала, що Аполло Каґва здасться,
вона помилялася.
Але щоб зрозуміти, чому і як, треба повернутися назад.
І доволі далеко.
Це сталося під час сміттєвого страйку 1968 р.:
Браян Вест зустрів Ліліан Каґва.
Добрий день.
Я до містера Павла Арсеньєва.
Містере Арсеньєв, до вас…
Вест. Браян Вест.
До вас Браян Вест.
Трясця!
Він зараз вийде.
Дякую.
Я його інспектор з УДЗ.
Хоча я не мав вам цього казати, тож нехай це буде між нами.
МОДЕЛЬНА АГЕНЦІЯ «ЧАС ГЛАМУРУ»
-Кваґва. Цікаве прізвище. -Каґва.
Кваґва. Кваґа.
Білі чоловіки мені не цікаві.
Мені теж.
Слухайте, Кваґва… Краґва…
Ліліан.
Ліліан, слухайте,
мені ще багато кого треба перевірити, тож я повернуся пізніше, добре?
На все добре.
Гей, той тип — проблема для бізнесу.
А оскільки ти його, бачу, зачарувала, ти тепер теж проблема для бізнесу, тож…
М-ре Арсеньєв, мені потрібна ця робота.
Нічого не хочу чути. Збирай речі.
Диви, які люди!
Рекет і відмивання грошей під виглядом модельної агенції? Дурість, Павло.
Велика дурість. Повертайся за грати.
Через вас мене звільнили. Тепер грошей вистачає лише на кімнату.
Мені подобалося в агенції.
Дайте мені шанс.
Нізащо.
А він не йшов.
Так.
Отак Браян познайомився з Ліліан,
але їхнє перше побачення відбулося через роки.
Тут за рогом є одне місце,
там готують розкішні…
Це чудово, але ні.
Для когось це переслідування.
Аполло називав це наполегливістю.
Мені подобаються прості речі. Прогулянка в парку.
-Або десь… -Ні.
-А може, сходимо… -Ні.
Так.
Справ… Супер.
Ага.
-Бунс-Мілл? -Ага.
Навряд чи ти чув. Там населення — 285 душ.
Просто там осіли батьки.
Певно, у них вистачало історій
-про той Бунс-довбаний-Мілл. -Ми не розмовляли.
Тобто, напевно, розмовляли,
просто я не пам'ятаю, бо вони померли, коли мені було п'ять.
-Вибач… -Не треба. Пусте.
Від чого вони померли?
Не має значення.
І що було далі?
-З ними? -З тобою.
Мене вдочерила сестра, Кім. Вона на 13 років старша.
Чорт.
А міс Рук, місцева бібліотекарка, доглядала мене, коли Кім не могла.
І вона дозволяла нам з подругою, Мішель, дивитися геть усі фільми.
Якось, коли мені було 12, я взяла перший-ліпший фільм…
Ну, тобто це був єдиний на всю бібліотеку фільм
-з темношкірими акторами. -Угу.
-«Кіломбу». -Так.
Він був про повстання в Бразилії,
і там весь фільм португальців…
…ріжуть на шматки раби.
Це шикарно.
І от, власне, коли я дивилася те кіно, я…
-Що? -Боже.
Щойно спало на думку,
що кінологи займаються взагалі не кіно.
А собаками!
Я про це й не думав. Чесно.
-Ого. -Точно, собаками.
Отже, той фільм, «Кіломбу», показав мені, який великий світ.
Більший за Бунс-довбаний-Мілл. І я захотіла побачити його весь.
А твої старі де?
Для першого побачення досить сумних історій.
Ух ти! У тебе одне око більше за друге.
-Боже! -Що?
Це ж не щось погане. Це гарно.
Як на мене, це чарівно, чесно.
Чарівніших за тебе я не знаю.
І не знав. В душі ти…
-В душі? -Так.
Чувак, не треба.
-Уяви наших дітей. -Дітей?
-Хлопчик, чи дівчинка… -Так.
-…чи двійня, чи трійня, чи четв… -Гаразд, Аполло, годі. Я серйозно.
Що? Хтось хоче стати космонавтом,
хтось — науковцем, хтось мріє відкрити зоопарк.
-Зоопарк? Цікаво. -А я хочу бути хорошим батьком
своїй майбутній дитині.
Не треба отак дивитися. Подивись якось інакше.
Я відмовила тобі, коли ти вперше мене запросив…
І шість разів після того.
І шість разів після того,
бо я їду в Бразилію і не знаю, як надовго.
Не може бути.
Може.
Ні. Я бог Аполлон.
Перепрошую?
-Я бог Аполлон! -Господи!
І я наказую тобі залишитися!
Закінчується посадка
-на рейс 613 до Сан-Паулу, вихід 530. -Бувай.
Закінчується посадка на рейс 613 до Сан-Паулу.
Прохання всім пасажирам пройти до виходу 530.
Саке?
Я не п'ю, але…
Не п'ють лише ідіоти.
Ти не п'єш?
Еге ж. Ідіот.
Дякую.
То скажи мені ще дещо.
Що саме?
Хто не знає всього, той не знає нічого.
Тож — усе.
Гаразд, усе. Тож…
Я народився в Сірак'юс.
Сім'я переїхала сюди, тож я виріс у місті.
Багато часу проводив у кінотеатрі.
Дивився фільми, продавав цукерки,
щоб трохи заробити.
У Нью-Йорку швидко дорослішаєш.
-Дякую. -Місто сприяє.
Не розумію, про що ти. Він просто друг, приніс продукти.
-Ти йолоп. -Шльондра.
-Шльондра? -Ти ніхто.
То я ніхто? Ні, я хтось,
хто зараз дивиться у твої крихітні поросячі більма.
Вони сильно пили…
Чого витріщився?
…тому я намагався вдома не сидіти.
Вибач.
Це ти вибач, бо це я маю тебе розпитувати.
Досить сумних історій для першого побачення.
Я хочу дітей.
Перепрошую?
Я хочу дітей. Справді.
Хочу бути хорошим чоловіком і батьком.
Гадаю, я б упорався. Серйозно. Хочу зробити все інакше.
Може, сплануємо весілля вже після фільму?
Так, гарна ідея.
«РОКІ» СИЛЬВЕСТР СТАЛЛОНЕ
Вітаємо в «Лаббік, Вайс і Блеквуд». Це я.
Ось ваш стіл.
Можна сказати, що перша і єдина дитина Ліліан
була зачата в чарівному мареві…
РІЗНІ РЕЧІ
…1977 року.
Не виставляй себе на посміх, Мельдо
Не виставляй себе блазнем
Метаєшся по країні в пошуках Обії
І запах твого поту вже нестерпний
Дівчино, ти марнуєш час
Допоміжна поліція. У нас закінчився бензин.
У вас є запас?
Документи.
Ви. Вийдіть з машини і відкрийте багажник.
Я можу відкрити звідси.
Вийдіть з машини.
Я волів би залишитися з сестрами.
Стій! Стояти!
Стій!
Артуре!
З тобою ніколи нічого не станеться.
Я захищатиму тебе душею й тілом.
Може, Рокі? Не дуже дивне ім'я?
Не дуже дивне ім'я — Аполло.
Аполло.
Так.
Ти будеш як бог Аполлон.
І жили вони довго й щасливо.
Принаймні кілька років.
Аполло ще не виповнилося чотири, як Браян Вест зник.
Вони йдуть!
Поганий сон?
Так дивно.
Той самий сон, що мені снився все дитинство.
Про що?
Про батька.
Він пішов, коли мені було чотири.
А уві сні він повертається.
І лишається?
Не знаю, сон закінчується.
У житті він не повертався.
Співчуваю.
Чорт.
«Чаклуни острова Добу».
Бабця з дідусем померли в один день і лишили цю колекцію.
Цікаві книжки.
Я б деякі поцупив.
Та я жартую.
Це жарт.
Заберу всі за сотню.
-Згода. -Згода?
-Так. -Чудово.
«Лаббік, Вайс і Блеквуд».
Так.
Дякую.
Книги.
Так!
Добридень, мене звати Аполло Каґва.
Гаразд. Я бог Аполлон.
Аполло почав замислюватися, чи він насправді викликає страх?
Інакше чому б батько його покинув?
Нехай буде 14.50.
Що ж.
«Відьми серед нас». Ясно.
Гаразд.
«Алістер Кроулі».
«Хтось народжується содомітом,
хтось приходить до содомії, а комусь її нав'язують».
Це продасться не менше як за десять штук!
Як?
-Що ж. -Знахідка всього життя —
-і нема з ким поділитися. -Очманіти.
Аполло Каґва скучив за нею.
Аполло!
Тато?
Тату!
ГОТЕЛЬ «ЕЛК» — ЛІЛІ ЕНН ВЕСТ
У КРАЙ ОЗЕР І ДИКИХ ХАЩІВ
«Діти — це втілені мрії людей.
Проте мрії — улюблена їжа фей».
Аполло завжди любив читати,
але ця книга йому не подобалась.
Це коробка твого батька.
Аполло, де ти її взяв?
Ти будеш зі мною.
Чорт.
Я завтра повертаюся.
Рейс прибуває вночі,
і, можливо, ти й не захочеш мене бачити,
але, якщо раптом це не так, я була б рада першим побачити тебе.
Дякую.
Увага, пасажири рейсу 873 до Мюнхена,
ваш вихід на посадку змінився…
РІО-ДЕ-ЖАНЕЙРО ЗАТРИМУЄТЬСЯ
Пасажир А. дос Сантос, підійдіть до стойки інформації
Ти дочекався.
Отак.
У Сальвадорі
я зупинилася в однієї родини в районі Ітапуан.
Там було озеро, чи радше лагуна — Лаґоа ду Абаете.
Мені казали не ходити туди, але я не послухалася.
Тобі казали не приходити, а ти прийшла.
Чому?
Бо я не боюся.
А варто було б.
Три бажання. За твоє життя, Еммо.
Звідки ви знаєте моє ім'я?
Три бажання, перш ніж я зав'яжу ці три вузли.
Тепер.
Потім.
І назавжди.
Обережніше з бажаннями, Еммо.
Так.
Не розрізай!
Треба бути обережним зі своїми бажаннями.
Коли вона впаде з моєї руки, ті три бажання здійсняться.
Не розрізай. Não corta-la.
-Так вона сказала. -Ти чудна.
Так я й ношу цю штуку вже понад півроку.
Дай глянути.
Еге ж, на вигляд міцна.
Але знаєш що?
Я… …бог Аполлон.
Починається.
Еммо, зі мною всі три твої бажання здійсняться.
Обіцяю.
Поцілуйте наречену.
Ну, гаразд, давай.
Подивимося.
Ага. «Усе серйозно».
Гаразд.
ТИ БОГ АПОЛЛОН
Так, це я.
І останнє
АЛЕ МАЛЮКА МИ НЕ НАЗВЕМО АСКЛЕПІЄМ
Що?
Що? Боже!
Чорт. Ну, гаразд.
Добридень.
П'ятдесят два?
Та… троє… на Мішель Трембл.
П'ятдесят другий?
Вибачте. Не збагнув, що ви про розмір піджака.
А можна…
-Сер. -Гаразд
Добре.
Гарно.
Просто йти…
Сама уявляєш…
-Привіт, красуне. -…але ми обоє… Привіт!
-А ось і він! Батько нареченої! -Гей, я тебе знаю.
Ага.
Добре.
Ти така життєрадісна!
Гарний піджак.
-Дякую. -Щось вигоріло?
-Ні. -Хоча б спробував.
Так, дякую. І бурбон.
-Так, будь ласка, подвійний. -Гаразд.
Чула, ви вирушаєте на планету Природні пологи?
Перепрошую, але то для мене занадто. Дуже небезпечно.
-Так, стоп. -Що?
-А ти ніби моя свекруха. -Вочевидь, вона в курсі новин.
Ти, мабуть, забула, що моя сестра — доула.
-Вона буде з нами… -Передай-но…
…в кімнаті.
-Удома? -Так.
-Я думала, ти лише проти ліків. -Ні.
Ні, ні і ще раз ні пологам удома!
Ви не селюки з третього світу чи білі багатії,
-чи хіппі-антищепленці. -Чорт.
Упертішої за тебе людини я не знав і не знаю.
Угу. Мабуть, так.
Виявляється, ви лише на вигляд при розумі.
-Усе гаразд? -Гей.
-Так, усе добре. -Справді?
Дякую.
Готові замовити?
О, так.
Мені органічну лонг-айлендську качку.
Це 75 баксів.
А мені органічне колорадське ягня, добре просмажене.
Мені, мабуть, ще трохи хліба, будь ласка.
Одну хвилинку.
Що?
Здається, котлета проситься назад.
-Тобі недобре? -Мабуть, піду пошукаю туалет.
-Добре. -Допомогти?
-Дякую. -Я піду…
Ні, лишайся з Мішель. Я в нормі.
-Крикни, якщо знадоблюся. -Дякую.
В одній норвезькій галереї є голе фото твоєї дружини.
Кольорове чи чорно-біле?
Вона розповідала, як ти чекав на неї в аеропорту,
коли вона поверталася з Бразилії.
Дуже мило, ти молодець.
Але в неї там були деякі пригоди.
Про якісь із них вона розповідала.
Ага, вона розповідала
-про червону нитку… -Три бажання!
-Ага. -Ти зробив сміливий крок, Аполло.
Я тобі так скажу: ти молодець.
Я, до речі, зберіг ту нитку.
Щоб не забути про свою обіцянку. Ось.
Я не торкнусь до цього вуду.
До речі, можеш пишатися.
Два бажання ти вже здійснив.
Вона, звісно, не хоче, щоб ти знав.
Погана прикмета. Але пофіг.
Я вже хильнула, мені можна.
Хороший чоловік. Здорова дитина. І…
У Сальвадорі Емма познайомилася з фотографом-норвежцем.
-Що? -Вони подорожували
й натрапили за покинуту фабрику. Той тип пішов відлити
й лишив камеру. Емма вирішила, що хоче сфотографуватися.
Сфоткати сама себе.
Вона встановила таймер, стала перед камерою,
зняла сукню і так сфотографувалася — голою.
Власник галереї купив те фото, виставив його і більше не прибирав.
Вибач, не збагну…
Вона дивилася в об'єктив, наче довбана чаклунка, Аполло.
Це лякає.
Ага… а той норвежець… хто він?
Я тобі про важливе, а ти — про якусь маячню.
Ясно.
Я Еммі обіцяла не казати, тому лиш натякну тобі на її третє бажання,
бо воно єдине ще не здійснилося.
Добре.
-Я слухаю. -Він отам.
-Сер, ваша дружина. -Га?
-Ви їй потрібні. -Що?
Тримайся, люба.
Зараз.
-Треба знайти… -Стій. Мішель.
Вона не пропаде, не хвилюйся. Треба знайти…
Я викличу швидку.
-Ні, не треба. -Чому?
-Аполло, ми народимо вдома. -Ясно. Добре.
-«Чемберс-стріт». -Точно. «Чемберс-стріт».
Ходімо.
Ти молодець.
Перепрошую.
-Тримаєшся? -Так.
Сюди. Агов, почекайте!
Добре. Отак.
Широкий крок. Майже прийшли. Сюди.
-Сядеш? -Ні, постою тут.
-Котра година? -Пора запалювати!
Поїхали!
О боже.
-Я скажу, щоб прикрутили музику. -Облиш.
Усе добре? Ти молодець.
Мене зараз знудить.
-Сядешь? -Так, сяду.
-Сідай. -Так.
Ти молодець.
Ти молодець, чуєш?
Оце чувак дає!
-Лише десять зупинок. -Добре.
Чого ти їв лише хліб?
-Усе було таке смачне. -І хліб теж.
Хліб був найсмачніший.
Найкращий хліб… Що?
-Усе гаразд. -Мучиш мамусю, га?
-Ми на тебе дуже чекаємо. -Так, дуже чекаємо.
Але почекай ще 15 хвилинок. Чуєш? П'ятнадцять.
Тихо.
Усе, усе…
Просто… Слухай мене.
Зосередься. Усе добре.
Усе добре. Зараз полагодять.
Йо, що з нею?
Вона вагітна.
-Починається. -Вона от-от народить.
Знайдіть провідника, будь ласка.
Знайдіть провідника негайно!
Я піду.
-Будь ласка. -Дякую.
-Як тебе звати? -Я Ковбой.
Переїхав з Далласа років десять тому,
тому мене так прозвали.
-А моє справжнє ім'я… -Ковбой. Чудово.
Допоможеш підняти дружину на ноги?
-Авжеж. -На «три».
Готовий? Раз, два, три. Отак, потроху.
-Потроху. -Чорт.
-Дякую. -Добре, дякую.
Усе гаразд. Молодець.
-Маєте щось попити? -«Ред Булл»?
Ні.
Ось, вода. Мем, можна взяти?
Дуже вам дякую.
Ось, тримай.
Попий. Отак. Добре.
Молодець, пий.
Чорт…
Відомо, коли вже поїдемо?
-Відомо, коли ми поїдемо? -Напруга зникла.
Ми не можемо їхати.
Я піду викличу медиків, але це займе час.
Усе гаразд.
Я з тобою, чуєш?
Усе добре.
-Я повинна тужитися. -Добре, добре. Давай.
Зараз. Усе добре.
Хлопці, відійдете?
Можете початувати, щоб ніхто не зазирав?
-Будь ласка. -Авжеж. Ти — туди,
я — сюди. Ходімо.
Отак. Ляжеш? Лягай.
Шоу скінчилося, шановні!
Отак, помалу. Помалу.
Отак. Молодець, так добре.
Ти молодець. Усе добре.
А тепер треба потужитися, чуєш? Глибокий вдих.
Давай.
Отак. Правильно. Ти молодець.
КОЛИ ВІРИШ У ТЕ, ЧОГО НЕ РОЗУМІЄШ, ТИ СТРАЖДАЄШ
Ще раз. Ще раз. Ти молодець.
Тужся.
Ще раз, люба.
Оце воно.
Гей.
Це хлопчик.
Привіт.
Назвемо його Браян?
Чудове ім'я.
Дай його мені.
Ось.
Господи. Боже.
Привіт.
Мій хлопчик.
Привіт.
Спочатку — любов.
Потім — весілля.
Потім — з візком радісна породілля.
Геть від мене!
Розкажіть мені про свою подорож.
Розкажіть про шлях свого життя — і я скажу, хто ви.
-Аполло, ти будеш зі мною. -Ні!
ЗА МОТИВАМИ РОМАНУ ВІКТОРА ЛАВАЛЯ
Переклад субтитрів: Андрій Кисельов