Еммо!
Не чіпай дитину.
Відпусти мого сина.
«Відпусти мого сина».
Він був здивований, що вимовив саме ці слова.
Здивований, бо неможливо знати, як поведеш себе
в найстрашнішу мить.
Сподіваєшся бути сміливим,
але як часто випадає нагода дізнатися напевно?
У цю мить головне, про що він був ладен благати, —
це життя його сина.
Добре, добре. Я помру. Я готовий.
Але благаю, забери Браяна в коридор.
Будь ласка.
Я бог Аполлон!
Я несу силу сонця!
Еммо, я знаю, тобі було важко.
Ти так сильно мучилася.
А я не допомагав. Тільки робив гірше.
Але ти не одна, Еммо.
Пам'ятаєш, що казала Кім?
З матерями таке буває.
Це не щось унікальне.
Еммо, я чую, як він кричить. Він здоровий.
Усе ще можна виправити. Будь ласка.
Нехай.
Ти… Ти Емма. Мати Браяна.
Сестра Кім. Найкраща подруга Мішель.
Дівчина з Бунс-Мілл. Моя дружина.
Емма ніколи б не скривдила свою дитину.
Еммо!
Облиш Браяна.
Не чіпай дитину.
Це не дитина.
ЯКЩО ЦЕ ТЕБЕ ВТІШИТЬ, Я ТОБІ ВІРЮ. ХА-ХА!
ПІДКИДЬОК
ЗА МОТИВАМИ РОМАНУ ВІКТОРА ЛАВАЛЯ
Відновлення.
«Набуття попереднього вигляду, стану».
Відновлення після перелому виличної кістки.
Загоєння.
Відновлення.
Тіла відновлюються. А люди? Людські душі?
Як довго відновлюються зруйновані зв'язки?
З сином. З дружиною. З сім'єю.
Три життя.
Яка операція, яка мазь допоможе їх відновити?
Я тут.
Чого ти прийшов?
Що?
Ви сердитесь на мене?
Та ні, ніхто не сердиться.
-Я серджуся. -Чому?
Бо ти прийшов до наших дітей.
Так, але зачекай. Я не…
Я б їх і пальцем не торкнувся.
-Ти там вимахував зброєю. -Так, але ж зрозумій,
у мене були причини, я…
Слухай, друже…
Нам неймовірно шкода Браяна.
Але нам неспокійно, коли ти тут.
Ми просто хочемо бути хорошими батьками.
Я теж хотів.
-Слухай… -Я теж хотів.
Я теж хотів.
Тут не можна спати. Чуєш мене?
Підйом.
Як ти сюди вдерся?
Це ти.
Фабіане.
Ух ти. Добре тобі око підлатали.
Коли я тебе знайшов, воно було…
так собі.
Поки ти сидів, приходила твоя мати.
Прибирала тут, бо копи все перетрусили.
Ти швидко вийшов.
-Так. -Три місяці.
Мати колись працювала в адвоката.
Той був знайомий з прокурором і суддею.
Хороша мати — дар божий.
Вибач, я не мав на увазі… Вибач.
Чому ти прийшов того дня?
Мешканці з 47-ї поскаржилися на…
запах.
Якого до того не було.
Запах.
Двері були відчинені.
Усередині була спека.
Тебе я знайшов першого.
Думав, ти мертвий.
Тоді я…
Тоді я пішов у спальню.
-Знайшов дитину. Побачив її. -Що ти побачив? Що…
Вона…
Я помолився за нього прямо там.
І відтоді щотижня молюся в церкві.
Дякую.
Дякую за це.
І за тебе молюся.
Мені треба йти.
Добридень, дами.
Бачила цей погляд?
Він наполегливий.
Це називається «невгамовний».
Дуже вам дякую, місіс Ортіс.
Будь ласка, місіс Ліліан. Він чудовий хлопчик.
Дякую.
Мій маленький.
Мій хлопчик.
The Police?
«Усе, що вона робить, — це просто магія».
Заходьте.
Як ваш хлопчик?
Ви відмовляєтеся.
-Я вдячна за вашу… -Залишіть собі.
Вибачте.
Відтепер ви працюєте по суботах.
Я не можу.
Це неможливо. Ви ж знаєте, у мене є Аполло.
Чекаю в суботу. Рівно о дев'ятій.
Благаю вас, місіс Ортіс.
Мені дуже жаль, але по суботах я провідую маму.
Ви хочете, щоб я залишила дитину саму вдома.
-Не вдавайте жертву. -У мене нікого нема.
Покарайте мене інакше, мені потрібна ця робота. Я…
По обіді можете йти.
Пів дня.
Так.
Пів дня.
Слухай, Аполло.
Мамі треба ненадовго відлучитися.
Я скоро повернуся. Добре?
Можеш увесь час дивитися телевізор.
Домовилися?
Сідай.
Добре.
Це так несправедливо. Я не розумію…
Ми вже почали. Проходьте.
Вітаємо в «Уцілілих».
Мені тут треба підпис поставити, що я у вас був.
-Я маю… -Прошу, сідайте.
Отуди.
Вибач, Вівіан, ми тебе перебили.
Що далі, то гірше.
Спровокувати може будь-що.
Вчора у мене зламалася пральна машина, і…
я зірвалася.
Бо зрозуміла, що…
усе, що ламалося, лагодив він.
-Дякую, Вівіан. -Дякую.
Я Джуліан.
Привіт, Джуліане.
Мою історію ви знаєте, але я повторю для новачка.
Задивився в телефон, виїхав на перехрестя,
потрапив під вантажівку.
Не якусь середню, хоча вантажівка є вантажівка,
а під здоровезну фуру для переїздів.
Наречена загинула миттю.
Довбаний триндець.
І досі ношу обручку.
Вибачте.
Нічого.
Усе добре. Прошу.
Це не дитина.
Моя…
Вона була бібліотекарка.
Бачив у новинах.
Добре, що ти встиг сказати до того, як я сів.
Мабуть, мені теж є чим поділитися.
Так.
Чому вона це зробила?
Що, ви теж бачили?
Усі бачили?
А чому ви це зробили?
Не знаю. Мабуть, дах зірвало.
Батько, Аполло Каґва, був терміново госпіталізований…
ДИТИНУ ЗНАЙДЕНО МЕРТВОЮ, МАТИ ЗНИКЛА
…з численними травмами.
Поліція розшукує Емму Валентайн. Її доля досі невідома.
На місці події є сліди її крові.
Поряд зі мною доглядач будинку, Фабіан Васкес,
який знайшов жертв.
МІСЦЕ ЗЛОЧИНУ, ПРОХІД ЗАБОРОНЕНО
-Де вона? -О боже.
-Де вона? -Тут її нема.
Кажи, де вона. Я знаю, вона тут.
-Аполло, ні… -Де вона?
Не стріляй!
-Де вона? -Не стріляй.
-Аполло, не треба. -Де інші?
-Не чіпай людей. -Веди мене до інших!
-Відчиняй двері! -Добре.
-Іди! -Заспокойся.
-Де Емма? Де вона? -Я не знаю.
-Кажи, де вона. -Не знаю.
Де Юрина?
Аполло?
-Не стріляй! -Не кричи. Тихо!
Тихо! Я стрілятиму!
Чорт!
Господи!
Аполло, нам дуже шкода.
Усім так шкода!
-Де вона? -Ми не знаємо!
-Чесно. -Відпусти нас.
Це маячня.
Люди просто так не зникають.
Зникають.
Вона зникла.
Аполло, ми нічого не знаємо.
Вона була втомлена.
-Не розказуйте мені! -Казала, що дитина…
-Вона втомилася? Я теж! -Не треба, Аполло!
-Я теж! -Тихо.
Я хочу до мами.
Вам страшно?
Так! Так.
О ні. Допоможіть мені.
Усе добре.
Співчуваю тобі, Аполло. Мені дуже прикро.
Як я до цього дожився?
Усі вони дали свідчення на мою користь.
Дивно, га?
А якби вони знали, де вона?
Я б її вбив.
І себе.
-І всіх, хто заважав би… -Це все.
Дякую всім, добре поговорили.
Добре поговорили, дякую. Рада була бачити, Томе.
Що тепер?
Аполло.
Надіюся, ти голодний.
-Дякую. Ось, я ще вина приніс. -Добре.
Я так тобі рада.
Агов, Птахолов з Алькатраса, маму вже бачив?
Я здивований, що ви й досі мешкаєте в підвалі.
Ти ж знаєш, Патріс боїться…
постійності.
А тоді він зустрів мене.
Дякую вам.
Пусте.
Що прийшли на похорон.
Це дуже важливо, коли…
Ти вже до матері ходив?
-Ще ні. -Аполло…
Слухай, у мене для вас дещо є.
Глянь.
«Убити пересмішника»?
Чорт.
Де ти взяв? На Райкерсі був розпродаж?
Оцінювач мені написав. Це оригінал.
Сертифікати й усе інше є. А ще подивись титульну сторінку.
Такі знахідки міняють життя.
Звідки, кажеш, вона в тебе?
Неважливо.
Я її знайшов і віддаю тобі.
Я не можу…
Я хотів купити будинок для нас з Еммою і Браяном. Але не склалося.
Тож бери. І всі гроші залиши собі.
Мені вони ні до чого. Як і все інше.
-Я… -Добре.
Ми її візьмемо.
Знаєш, чому ми друзі?
Бо я краще знаюся на книжках, ніж ти.
І всього тебе навчив.
Ти й сам у це не віриш.
Ми познайомилися на прийомі для книготорговців у Річа Шалфіна.
Я сказав, що щойно з Іраку. А ти?
-«Розпродаж». -Ага.
«У Філадельфії. Зустрінемося там».
Ніякого лайна типу «дякую за службу».
Ти не питав, скільки людей я вбив.
Тобі було начхати.
Тоді я зрозумів, що з тобою можу бути нормальною людиною.
Не ветераном.
Просто Патрісом.
Отже…
я тобі скажу без вивертів,
відверто, як завжди.
Добре.
Накладеш на себе руки —
я змию ту безцінну книжку в унітаз.
І зверху ще насцю. Чи навіть гірше.
Я її знищу.
Що ти верзеш?
Я вже бачив цей погляд.
-Який погляд? -Такий, як зараз у тебе.
Я його бачив і знаю.
Добраніч.
Я знаю!
Ти ж тямиш у книжках?
Сьогодні я виставлю цю книжку на продаж в інтернеті.
І якщо склеїш ласти,
то ніколи не дізнаєшся, скільки мені за неї дадуть.
Не дізнаєшся.
Сучий ти син.
Старий, я подзвоню, коли дізнаюся ціну.
Щоб був живий!
Люблю тебе, друже. Добраніч.
Я тобою пишаюся.
Добре.
Емма?
-Це ти? -Мамо.
Я варю чай.
Опівночі?
Вже 00:20.
Як там Дейна й Патріс?
Дейна тобі подзвонила…
Я була здивована, що ти спочатку пішов до них, а не до матері.
Ти мене соромиш?
А тобі соромно?
Їсти хочеш?
Ні, я повечеряв у Патріса й Дейни.
Ти там нічого не з'їв.
А скільки разів я був у туалеті, теж доповіли?
Двічі.
Дякую, що прийшла, мамо. Радий тебе бачити.
Дякую, що прибралася тут. І за все інше.
Ти, мабуть, уже спати хочеш.
Я теж.
Скільки вже ночей Ми обіймаємося міцно
А навколо нас — любов і мир
Зранку поїдь у Порт-Вашингтон.
До Браяна на могилу.
Я не готовий.
Я розповім тобі історію.
Не хочу я слухати твої історії.
Вони завжди сумні.
Як застрелили Артура, як в Уганді була диктатура,
як ви звідти тікали,
як іммігранти зробили Америку великою —
самі лише сумні історії.
Ця історія інша.
Хто ти?
Не чоловік.
Не батько.
Хто ти в біса такий?
Фото є, можна надсилати експертам.
Зрозумів.
Прошу звільнити приміщення.
-Усі на вихід. -Ти це зняв?
-Це хлопчик. -Хлопчик?
-Назвемо його Браян? -Так.
Вибач.
Я прокинулася від відчуття, що ти зник.
Я просто згадував…
той день, коли він народився.
Він був… Коли він… Коли він з'явився на світ.
Повільний час.
Коли ти існуєш одразу в двох світах.
У реальності й вічності.
Тут і там.
Як я її втратив?
Що сталося?
У КРАЙ ОЗЕР І ДИКИХ ХАЩІВ
Я збирався читати йому цю книжку щовечора.
Але не почитав.
Не встиг.
Ти будеш зі мною.
Що ти сказав?
Це останнє, що я сказав Браяну.
Чому саме ці слова?
Коли він народився, до мене повернулися ті сни.
Чому ти не сказав?
Звичайний нічний кошмар.
Я маю тобі дещо розповісти.
Що?
Мамо.
«Лаббік, Вайс і Блеквуд».
Вони оплачували стоматолога.
Що мені було робити? Я просила всіх, кого могла.
Тож я залишила тебе вдома.
І пішла на роботу.
Тобі було чотири.
Ну, залишила ти мене вдома однієї суботи.
Щосуботи.
Ти був такий молодець. Жодних проблем.
Але потім усе змінилося.
Я вже тут!
-Усе добре. -До мене приходив тато.
-Це просто сон. -Чому він не взяв мене з собою?
Спи, любий.
Скільки вже ночей Ми обіймаємося міцно
А навколо нас — любов і мир
Я спитала в тебе, коли приходив тато.
Ти відповів: «Коли йшли мультики».
Зачекай.
Тобто ти хочеш сказати, що батько справді приходив?
Так.
І то був… не сон?
То були спогади, а не сни?
Так.
То що сталося?
Я повернулася з роботи, зустріла його, виставила за двері.
Чому?
Бо подала на розлучення.
Аполло.
-Я… -Чому ти подала на розлучення?
Він був непоганою людиною.
Справжній романтик. Веселий.
Але шлюб — це щоденна праця, а твій батько був з тих,
-хто не любить рутину. -Та про що ти, взагалі?
Чи є в холодильнику їжа? Чи застелене ліжко, сплачені рахунки?
Я мала віддати тебе двомісячного в ясла,
щоб вийти на роботу.
Ти знаєш, як це — віддати двомісячну дитину чужим людям?
Певно, краще, ніж залишити чотирирічного самого.
Мусила піти від нього, щоб лишитися на плаву.
То він нас не кидав?
Ого.
Тож я стаю батьком,
роблю те, що, як мені здається, роблять батьки.
-Вигадую все на ходу. -Аполло.
І вигадую погано.
-Аполло. -І все летить під три чорти, мамо!
Через одне твоє довбане рішення понад 30 років тому.
Я хотіла як краще. Це все, що я могла зробити.
Мамо, чому ти не дозволила йому брати участь у моєму житті?
Я не розумію.
Він же міг сидіти зі мною по суботах?
Ви могли навіть і не розмовляти.
У моїх друзів були такі родини.
-Я заздрив їм щодня. -Я не могла.
Я почувався чудовиськом.
Ніби зі мною щось було не так.
Як ти міг таке думати?
Бо тато покинув мене, і слова не сказавши.
Що я мав думати? Що я його розчарував,
чи щось не так.
А виявляється, це просто ти так вирішила заради себе!
Ось адреса цвинтаря.
Поїдь до Браяна на могилу.
-Дякую, отче. -Бережіть себе.
Отець Гаґен?
Звіть мене Джим.
Довго нас шукали?
Ні, я ж мешкаю тут за рогом.
-Тут у мене… -Прошу.
Хочу бути відвертим.
Я знаю, хто ви.
Ваша дружина, Емма, хотіла охрестити в нас вашого сина.
У неї був збентежений вигляд, але я ніколи б не подумав…
-Я б спробував допомогти, якби… -Отче.
Це не ваша вина.
Підпишіть мені оце, будь ласка. Це одна з умов мого УДЗ.
Авжеж, залюбки. Але, якщо ви не проти, після сеансу.
Вітаю тих, хто до нас долучився.
Рада, що ви нас знайшли.
Я прочитала про вас на форумі.
Чудово.
Ви там уже зареєструвалися?
Я зареєструвався.
Чудово, Джуліане. Я теж.
До речі, я Еліс.
Забула представитися.
-І… -Привіт, Еліс.
І ми почнемо з… Сер, телефони в нас заборонені.
Вибачте, я просто хотів теж зареєструватися.
Усе, вибачте.
Добре, давайте спочатку
всі по черзі представимося.
Якщо не хочете, то не треба,
але ми були б раді знайомству.
Якщо ви тут, то ви теж з «уцілілих».
Мій батько читав мені казки на ніч.
Дякую, Аполло, але давайте спочатку…
-«Діти — це втілені мрії людей». -Добре.
«Та мрії — улюблена їжа фей».
«Дитя спить, а феї глядять у вікно
І пла…»
ПАТРІС: Є ПОКУПЕЦЬ НА КНИЖКУ.
Чому він вам таке читав? Це доволі моторошно.
Я побачила дочку в комп'ютері.
Я ввімкнула…
Я ввімкнула ноутбук — а там вона.
Моя крихітка. Її фото разом з дідусем і бабусею в парку.
Але хто зробив те фото?
Я якось зайшов на пошту, а там повідомлення:
«Джиме, ви заслуговуєте на відпустку в Коста-Ріці».
А я думаю: як вони знають, що друзі звуть мене Джимом?
Бо моє справжнє ім'я Френсіс.
Фото зробили з вікна квартири.
Хто міг сфотографувати звідти мою дитину?
Були й інші фото.
З інших місць. В інші дні.
Були СМС, імейли,
але щоразу, як я намагалася показати їх Ґері, вони зникали.
Хто міг таке робити?
Я роздрукувала це фото, щойно його отримала.
Це мій єдиний доказ.
Але коли я його роздивилася, то помітила дещо.
Дівчинка на фото — це не моя дочка.
Це не Моніка.
Я сказала Ґері, а він знаєте, що відповів?
Щоб я лікувалася.
Я стала шукати допомоги.
Мені допомогли інші матері.
Мудрі.
Кел порадив, як мені повернути дочку.
Кел сказав, що робити.
Але я не знаю, чи зможу.
Вона вб'є свою дитину!
Вона її вб'є,
і якщо ви їй зараз не завадите,
-то вже не скажете, що не знали. -Це не дитина!
-Тихо. Заспокойтеся.
-Аполло, стійте. -Це не дитина!
Ні!
Зачекайте!
Чорт.
Гей! Я не хочу за вами гнатися!
Це не дитина.
Це не дитина!
Друже, ну ти й спритний.
А я не у формі.
Я Вільям. Вільям Вілер.
Я від Патріса. Патріса Ґріна.
Я хочу купити книжку.
То купи ту довбану книжку!
Візьми й купи! Нащо тобі я?
Господи. Отакої…
Вибач.
Патріс сказав звернутися до тебе.
Йому й докоряй.
Але…
Мені дуже потрібна та книжка.
Вони викликали поліцію.
Ви там влаштували сцену.
Ти як? Вигляд у тебе збентежений.
Пригостити тебе вечерею?
Ні.
Але від кави не відмовлюся.
Уранці я розмовляв з Патрісом.
Він служив в Іраку.
Так.
Подякував йому за службу.
Він це любить.
Смачний пончик.
Буду з тобою відвертий.
«Убити пересмішника» — одна з двох книжок, які я читав задля втіхи.
Розкажи, де ти її знайшов?
Як вона в тебе опинилася?
Я знайшов її в сьомій запліснявілій коробці
у підвалі одного будинку в Рівердейлі.
Уявляєш, якби ти зупинився після шостої?
Чого б це? У мене є дитина, і…
У мене дві дочки. Повір, я тебе чудово розумію.
Показати тобі фото?
Дівчинка на фото…
-Чорт. -…це не моя дочка.
-Що це? Гей! -Нічого.
Не Моніка.
Я сказала Ґері, а він знаєте, що відповів?
Не знаю, нащо я це зняв.
Щоб я лікувалася.
-Вибач. Я видалю. -Ні, стривай.
Я стала шукати допомоги. Мені допомогли інші матері.
«Матері».
Мудрі.
Кел порадив, як мені повернути дочку.
Кел сказав, що робити.
Але я не знаю, чи зможу.
Дурна звичка. Вибач.
Серйозно, вибач.
А хто такий Кел?
Не знаю.
Вона сказала «мудрі».
Про кого це вона?
Хто це?
Я щось таке вже чув.
Що?
Це з якоїсь книжки.
Тут написано:
«У кожному селі неодмінно мешкала одна чи дві Мудрі».
Хто це такі? Що там написано?
«Мудрі».
МУДРІ У СУЧАСНІЙ МІФОЛОГІЇ
«Відьми».
Мені казали не ходити туди, але я не послухалася.
Ясно, що не послухалася.
Коли вона впаде з моєї руки, ті три бажання здійсняться.
Не розрізай.
Еге ж, на вигляд міцна.
Але я бог Аполлон.
Треба бути дуже обережним з бажаннями.
Еммо, зі мною всі три твої бажання здійсняться.
Відьми.
Переклад субтитрів: Андрій Кисельов