Ema! Ema!
Tik neskriausk kūdikio.
Tik paleisk mano sūnų.
„Tik paleisk mano sūnų.“
Jis buvo nustebęs, nes tikrai to prašė,
nustebęs, nes žmogus niekad nežino, kaip sureaguos
sunkiausiomis akimirkomis.
Visi tikimės, kad būsime drąsuoliai,
bet ar dažnai gauname progą tą išsiaiškinti?
Tą akimirką jis tenorėjo melsti
nenužudyti jo sūnaus.
Gerai. Aš numirsiu.
Tik prašau, padėk Brajaną koridoriuje.
Prašau.
Aš esu dievas Apolonas!
Atnešu saulės šviesą!
Ema, suprantu, kad tau sunku.
Jautiesi sugniuždyta.
Ir aš nepadėjau. Suprantu. Viską tik sugadinau.
Bet tu nesi viena, Ema.
Pameni, ką tau pasakė Kim, tiesa?
Taip nutinka daugeliui motinų.
Ema, nesi vienintelė.
Ema! Girdžiu, kaip jis verkia. Rodos, sveikas.
Viską dar galima sutvarkyti. Prašau.
Gerai.
Tu esi Ema. Esi Brajano mama.
Kim sesuo. Geriausia Mišelės draugė.
Mergina iš Buns Milo. Mano žmona.
Ema niekad neskriaustų savo vienintelio vaiko.
Ema!
Neskriausk Brajano.
Neskriausk kūdikio.
Tai - ne kūdikis.
TIKIU TAVIMI, JEI TAI TAVE PAGUOS. HAHAHA!
PAGAL VIKTORO LAVALO ROMANĄ
Išgijimas.
Kai atgauni tai, ką praradai ar kas buvo atimta.
Išgijimas po skruostikaulio lūžio.
Atkurtas.
Išgijo.
Kūnai išgyja. O žmogus? Jo siela?
Kiek laiko reikia, kad atgautum tai, ką praradai ar kas buvo atimta?
Sūnus. Žmona. Santuoka.
Trys gyvenimai.
Kokia operacija, koks tepalas galėtų tai išgydyti?
Ei.
Čia. Nagi.
Neturėtum čia būti.
Ką?
Palauk. Ką? Tu ant manęs pyksti?
Ne, niekas ant nieko nepyksta.
- Aš pykstu. - Ką…
Pykstu, kad esi šalia mūsų vaikų.
Gerai. Palaukit. Aš…
Aš ne… Tikrai neskriausčiau jūsų vaikų.
- Mosavai ginklu. - Suprantu. Bet, klausykit, aš…
Tą padariau todėl, kad…
Ei, žmogau, klausyk,
neįsivaizduoji, kaip apgailestaujame dėl Brajano.
Bet mes negerai jaučiamės, kai tu čia.
Mes tik stengiamės būti geri tėvai.
Aš irgi stengiausi.
- Ei, klausyk… - Aš irgi stengiausi.
Aš irgi stengiausi.
Negali čia miegoti. Girdi?
Kelkis.
Kaip patekai į šį pastatą?
Čia tu.
Fabianai.
Nieko sau. Tavo akį visiškai sutvarkė.
Kai tave suradau, ji atrodė…
prastai.
Mačiau tavo mamą čia, kai sėdėjai kalėjime.
Ji sutvarkė tavo butą po to, kai farai jį apšnerkštė.
Greitai išėjai.
- Taip. - Po trijų mėnesių.
Mano mama dirbo advokatui.
Jis pažinojo prokurorą ir teisėją.
Geros motinos - dovana.
Atleisk. Nenorėjau… Atleisk.
Kaip tu atsidūrei? Bute tą dieną?
47 butas pranešė, kad jaučia…
kvapą.
Neįprastą.
Kvapas.
Durys buvo neužrakintos.
Viduje buvo tikrai karšta.
Pirmiausia suradau tave.
Galvojau, tu negyvas. Tikrai.
Tuomet aš…
Tuomet…
Nuėjau į galą.
- Radau kūdikį. Pamačiau kūdikį. - Ką tu m… Ką…
Ar ji…
Pasimeldžiau už jį.
Ir nuo tada kiekvieną savaitę meldžiuosi bažnyčioje.
Ačiū.
Ačiū tau už tai.
Meldžiuosi ir už tave.
Turiu eiti.
Laba diena, damos.
Kaip jis į tave žiūri.
Jis atkaklus.
Tai reiškia „negailestingas“.
Ačiū. Ačiū, ponia Ortiz.
Nėra už ką, ponia Lilijana. Jis toks geras berniukas.
Ačiū.
Mano mielas berniukas.
- Vaje. - Vaje.
„The Police“?
Viskas, ką ji daro - magiška.
Įeikit.
Kaip berniukas?
Tu atsisakai.
- Tikrai vertinu viską… - Pasilaikyk juos.
Apgailestauju.
Nuo šiol reikės, kad dirbtum šeštadieniais.
Aš negaliu.
Tai - neįmanoma. Juk žinote, kad auginu Apoloną.
Šeštadienį lygiai 9.00 val.
Prašau, meldžiu jūsų, ponia Ortiz.
Apgailestauju. Šeštadieniais aš važiuoju aplankyti savo mamos.
Jūs manęs prašote palikti mažą berniuką vieną.
- Žinoma, esi auka. - Aš nieko neturiu.
Nubauskite mane kitaip. Man reikia to darbo. Aš…
Galėsi išeiti per pietus.
Tuomet pusę dienos.
Taip.
Pusę dienos.
Gerai, Apolonai…
Mamytei reikia trumpam išeiti,
bet aš netrukus grįšiu, aišku?
Leidžiu tau visą laiką žiūrėti televizorių.
Sutarėm?
Ei.
Gerai.
Tai atrodo taip neteisinga. Šito negaliu suprasti…
Užsiėmimas jau prasidėjo. Užeik.
Sveikas atvykęs į „Išgyvenusius“.
Taip, gavau lankymo grafiką, norėčiau, kad pasirašytumėte.
- Aš turėčiau… - O gal prisėsk?
Štai ten.
Atsiprašau, Viviana, tęsk pasakojimą.
Viskas labai trapu.
Bet kas gali mane paveikti.
Vakar sugedo skalbimo mašina,
ir aš palūžau.
Nes supratau,
kad tai jis visuomet sutaisydavo sulūžusius daiktus.
- Ačiū, Viviana. Ačiū tau. - Ačiū.
- Sveiki, aš Džulijanas. - Ačiū.
- Sveikas, Džulijanai. - Sveikas, Džulijanai.
Jūs visi jau žinote mano istoriją, bet pasidalinsiu, nes turime naujoką.
Vairuotojas rašė žinutę prie vairo, įvažiavo į sankryžą,
susidūrimas su sunkvežimiu.
Ir ne šiaip sunkvežimiu,
o tokiu, kuris perveža namus.
Sužadėtinė žuvo vietoje. Būm.
Storas suknistas šūdžius.
Vis dar nešioju žiedą.
Man labai gaila.
Viskas gerai.
Viskas gerai. Prašyčiau.
Tai - ne kūdikis.
Mano…
Ji dirbo bibliotekoje.
Mačiau per žinias.
Džiaugiuosi, kad pasakei, kol neatsisėdau.
Taip, turbūt pats turėjau bėdų, aišku?
Taip.
Kodėl ji tą padarė?
Ką, ir tu matei?
Visi matėt?
Kodėl tu tą padarei?
Nežinau. Turbūt man pačiuožė stogas.
Tėvas Apolonas Kagva buvo nuvežtas į intensyvios terapijos skyrių…
NAUJAUSIOS ŽINIOS KŪDIKIS RASTAS NEGYVAS, MAMA DINGUSI
…po to, kai buvo rastas sunkiai sužalotas.
Policija ieško Emos Valentain, kuri laikoma dingusia be žinios.
Bute rasta jos kraujo.
Kalbame su pastato valdytoju Fabianu Vaskesu,
kuris aptiko aukas.
POLICIJOS JUOSTA EITI DRAUDŽIAMA
- Kur ji? - Dieve.
- Kur ji? - Jos čia nėra.
Sakykit, kur ji. Žinau, kad ji čia.
- Apolonai, ne… - Kur ji?
Neskriausk žmonių!
- Pasakyk, kur ji. - Neskriausk žmonių.
- Apolonai, tu to nenori. - Kur kiti?
- Tu nenori nieko nuskriausti. - Nuvesk mane pas juos!
- Atidaryk duris. Atidaryk. - Gerai. Ką gi.
- Pirmyn. Pirmyn! - Nusiramink.
- Kur Ema? Kur ji? - Nežinau.
- Tik pasakyk, kur ji. - Nežinau.
Kur Jurina?
Apolonai?
- Ne! Nešauk! - Neklyk. Liaukis.
Liaukis! Aš šausiu.
Šūdas!
Dieve mano.
Apolonai, mums labai gaila.
Visiems labai gaila. Labai!
- Kur ji? - Nežinom!
- Mes nežinom. - Paleisk mus, prašau.
Nesąmonė.
Žmonės taip nepradingsta.
Pradingsta.
Ji pradingo.
Apolonai, mes nieko nežinom.
Ji buvo pavargusi. Keistai elgėsi.
- Nesakykit, kad buvo pavargusi, bliamba. - Vis kartojo, kad kūdikis…
- Ji buvo pavargusi? Aš irgi pavargęs. - Ne, Apolonai, nereikia!
- Aš irgi pavargęs! - Viskas gerai.
Noriu pas mamą.
Jums baisu?
Taip! Taip.
O, ne. Padėkit man.
Gerai. Taip.
Man labai gaila, Apolonai. Labai.
Tai negali būti mano gyvenimas.
Jos paliudijo mano naudai.
Beprotybė, ar ne?
Kas, jei bibliotekininkės būtų žinojusios, kur ji?
Būčiau nužudęs ją
ir nusižudęs pats.
- Ir visus kitus, kurie būtų pasipainioję… - Gerai, gana.
Labai ačiū. Gera buvo sesija.
Gera sesija, ačiū. Gera vėl tave matyti, Toni.
Kas dabar?
Apolonai.
Tikiuosi, esi alkanas.
- Ačiū. Atnešiau ir vyno. - Gerai.
Labai džiaugiamės, kad atėjai.
Alkatraso paukštininke, dar nepasimatei su mama?
Aš labai stebiuosi, kad gyvenat rūsyje.
Žinai, Patricijus bijo
įsipareigoti.
Ir tuomet jis sutiko mane.
Ačiū.
Nėra už ką.
Kad atėjote į laidotuves.
Turiu galvoje, tai labai svarbu, kai…
Tai dar nesusitikai su mama?
- Ne, dar ne. - Apolonai…
Bet klausyk… Paklausyk. Noriu tau kai ką pasakyti.
Pažvelk.
„Nežudyk strazdo giesmininko“?
Šūdas.
Kur tu… Radai parduodamą nekilnojamąjį turtą Raikerso saloje?
Vertintojas atsiuntė man žinutę. Originalas.
Yra sertifikatai ir panašiai. Ir pažiūrėk pirmą puslapį.
Ji pakeis mūsų gyvenimą.
Kur, sakei, ją suradai?
Nesvarbu.
Suradau ir noriu, kad ją turėtum.
Negaliu…
Ketinau pirkti namą sau, Emai, Brajanui, bet to nebus.
Taigi, gali ją pasiimti ir pasilikti pinigus.
Man nereikia pinigų. Man nieko nereikia.
- Aš tik… - Ei.
Mes ją paimsim.
Žinai, kodėl esame draugai?
Nes esu geresnis knygų pardavėjas.
Ir visko tave išmokiau.
Net pats tuo netiki.
Pirmą kartą susitikome Ričio Šalfino knygų prekeivių renginyje.
Pasakiau tau, jog ką tik grįžau iš Irako. Žinai, ką atsakei?
- Knygų išpardavimas. - Taip.
Filadelfijoje. Paskubėk.
Jokių ten „ačiū už tarnybą“ ir panašaus šūdo, supranti?
Neklausei, kiek žmonių nužudžiau.
Tau nerūpėjo.
Tuomet supratau, kad esi bičas, su kuriuo galiu būti savimi, supranti?
O ne karo veteranu.
Tiesiog Patricijumi.
Taigi,
sulaužysiu taisykles ir pakalbėsiu su tavimi
kaip niekad atvirai.
Gerai.
Jei šįvakar nusižudysi,
aš nuskandinsiu tą suknistą pačią vertingiausią knygą klozete.
Myšiu ant jos ir dar blogiau darysiu.
Sugadinsiu tą knygą.
Ką čia paistai?
Jau esu matęs tą žvilgsnį.
- Kokį žvilgsnį? - Tą, kokį matau dabar.
Esu matęs ir žinau.
Ką gi, labanakt.
Žinau!
Tavo aistra - knygos, tiesa?
Šįvakar įkelsiu tą knygą į internetą.
Ir jei tavęs nebus,
niekad nesužinosi, už kiek ją nupirks.
Niekad nesužinosi.
Šunsnuki tu.
Šaunuolis. Paskambinsiu, vos ką sužinosiu.
O tu, žiūrėk, būk gyvas ir atsiliepk.
Myliu tave, žmogau. Labanakt.
Labai tavimi didžiuojuosi.
Gerai.
Ema?
- Ei. - Mama.
Verdu arbatą.
Vidury nakties?
Dar tik 00.20 val.
Kaip vakarienė su Deina ir Patricijumi?
Deina tau paskambino.
Nustebau sužinojusi, kad susitikai su jais anksčiau nei su manimi. Savo motina.
Ar tu čia man priekaištauji?
O jautiesi kaltas?
Nori valgyti?
Ne, pavalgiau su Patricijumi ir Deina.
Tu nevalgei.
Ką, gal dar pasakė ir kiek kartų nuėjau į tualetą?
Du kartus.
Ačiū, mama. Kad čia atėjai. Gera tave matyti.
Kad viską sutvarkei, už viską.
Turbūt nori pamiegoti?
Aš irgi.
Tiek daug naktų Gulėjome stipriai apsikabinę
Apsupti meilės ir ramybės
Rytoj ryte nuvažiuok į Port Vašingtoną.
Aplankyk Brajano kapą.
Aš dar nepasiruošęs.
Noriu papasakoti tau istoriją.
Nenoriu klausytis tavo istorijų.
Jos tokios liūdnos.
Arturą nušovė, Ugandos diktatūra.
Tu pabėgai į čia.
O imigrantai daro JAV didžia. Jie ją kuria.
Visa tai taip liūdna.
Norėjau tau papasakoti kitokią istoriją.
Kas tu, žmogau?
Ne vyras.
Ne tėvas.
Kas tu, po velnių?
Nuotraukas nusiųsime teismo ekspertizei.
Gerai. Suprantu.
Tegul visi išeina iš kambario.
- Visi išeikite. - Nufotografavai šitą?
- Berniukas. - Berniukas?
- Pavadinsime jį Brajanu? - Taip.
Atleisk.
Pabudau nuo siaubingo jausmo, jog dingai.
Tik mąsčiau
apie tą akimirką, kai jis gimė.
Jis buvo… Na, kai pirmą kartą… Kai užgimė.
Lėta tėkmė.
Kai vienu metu egzistuoji dviejuose pasauliuose.
Realybėje ir amžinybėje.
Čia ir ten.
Kaip aš ją praradau?
Kas nutiko?
Pažadėjau sau, jog kas vakarą skaitysiu jam šią knygą.
Bet neskaičiau.
Neturėdavau laiko.
Eisi su manimi.
Ką pasakei?
Tai buvo paskutiniai mano žodžiai Brajanui.
Kodėl jam taip pasakei?
Kai jis gimė, vėl ėmiau sapnuoti.
Kodėl man nepasakei?
Tik tą košmarą.
Noriu tau tai ką pasakyti.
Ką?
Mama.
„Lubikas, Veisas ir Blekvudas“.
Jie turėjo puikų dantų priežiūros planą.
Ką turėjau daryti? Visų klausinėjau.
Galiausiai palikau tave namuose.
Išėjau į darbą.
Tau buvo ketveri.
Taigi, palikai mane namuose šeštadienį.
Daug šeštadienių.
Buvai labai geras vaikas. Viskas buvo gerai.
Bet tuomet viskas pasikeitė.
Ateinu!
- Viskas gerai. - Tėtis pas mane atėjo.
- Tai tik sapnas. - Kodėl jis manęs nepasiėmė?
Miegok, mažuti.
Tiek daug naktų Gulėjome stipriai apsikabinę
Apsupti meilės ir ramybės
Paklausiau, kokią dieną tėtis atėjo.
Atsakei, jog tą, kai žiūrėjai filmukus.
Palauk.
Nori pasakyti, kad tėtis išties buvo atėjęs į butą?
Taip.
Ir tai nebuvo… Tai nebuvo sapnas…
Tai buvo prisiminimai. Tai nebuvo sapnai.
Taip.
Tai kas nutiko?
Grįžau laiku. Užtikau jį ten. Išsiunčiau lauk.
Kodėl?
Užpildžiau skyrybų prašymą.
Apolonai.
- Aš… - Kodėl norėjai išsiskirti?
Jis buvo geras žmogus.
Tikras romantikas. Linksmas.
Bet santuokoje reikia dirbti kasdien, o tokie žmonės kaip tavo tėtis
- nelabai moka taip gyventi. - Ką tai išvis reiškia?
Ar šaldytuve yra maisto? Lova paklota? Sąskaitos apmokėtos?
Man teko atiduoti tave į lopšelį vos dviejų mėnesių,
kad galėčiau grįžti į darbą.
Ar žinai, kaip jautiesi, kai atiduodi dviejų mėnesių kūdikį svetimiems?
Turbūt geriau nei palikdama keturmetį vieną.
Turėjau palikti jį, kad mes galėtume gyventi.
Tai jis mūsų nepaliko?
Nieko sau.
Taigi, aš tapau tėvu,
dariau tai, ką daro tėvas, arba ką manau, jog daro tėvas.
- Dariau aklai. - Apolonai.
Ir nelabai gerai, beje.
- Apolonai. - Ir pažiūrėk, kuo viskas baigėsi, mama!
Dėl kažkokio tavo suknisto sprendimo, kurį priėmei prieš daugiau nei 30 metų.
Aš stengiausi iš visų jėgų. Dariau viską, ką galėjau.
Mama, kodėl negalėjai leisti jam būti mano gyvenime?
Nesuprantu.
Jis būtų galėjęs mane prižiūrėti tais šeštadieniais.
Jums nė nebūtų reikėję kalbėtis.
Noriu pasakyti, daugybė mano draugų taip gyveno,
- ir aš jiems be proto pavydėjau! - Negalėjau.
Jaučiausi pabaisa.
Kad su manimi kažkas negerai.
Kaip galėjai taip galvoti?
Nes tėtis mane paliko nieko nepasakęs.
Ką dar turėjau galvoti, jei ne tai, kad manimi nusivylė
arba kad su manimi kažkas negerai.
Ir viskas dėl to, kad nusprendei taip, kaip buvo geriausia tau!
Štai Nasau Nolso adresas.
Aplankyk Brajano kapą.
- Ačiū, tėve. - Sėkmės.
Tėve Heigenai?
Gali vadinti mane Džimu.
Sunkiai mus suradai?
Ne, lengvai. Gyvenu netoliese.
- Klausykit, aš… - Ar galėtume tiesiog…
Taigi, prisipažinsiu,
aš tave pažįstu.
Tavo žmona Ema buvo čia atėjusi, norėdama pakrikštyti jūsų sūnų.
Buvo matyti, kad jai sunku, bet tikrai negalvojau, kad…
- Būčiau pasistengęs padėti, jei… - Paklausykit.
Jūs nekaltas. Aišku?
Tik atnešiau lapą, kad pasirašytumėte dėl mano lygtinio paleidimo.
Taip, mielai, bet gal padarykime tą po susirinkimo?
Noriu pasveikinti visus naujokus.
Džiaugiuosi, kad mus susiradote. Taip.
Sužinojau apie jus forume.
Puiku.
Tapote nare ar sekėja?
Aš - sekėjas.
Puiku, Džulijanai. Aš irgi seku.
Beje, mano vardas - Elis.
Pamiršau prisistatyti.
- Ir… - Sveika, Elis.
Pone? Susirinkimo metu negalima naudotis telefonu.
Atleiskit, tik norėjau tapti sekėju.
Štai. Atleiskite.
Gerai, siūlau visiems iš eilės
prisistatyti.
Jei nenorėsite, galėsite nekalbėti,
bet labai norėtume geriau jus pažinti.
Jei atėjote čia, vadinasi, išgyvenote.
Mano tėvas vakarais man skaitydavo pasakas.
Ačiū, Apolonai. Bet pirmiausia visi iš eilės…
- „Kūdikis - tai išsipildžiusi svajonė.“ - Aišku.
„Svajonėmis fėjos gyvena.“
„Jos stebi pro langą miegantį kūdikį.
Vaikelis…“
PATRICIJUS: TURIU KNYGOS PIRKĖJĄ.
Kodėl jis tą skaitė? Baugoka.
Mačiau savo dukrą kompiuteryje.
Įsijungiau…
Įsijungiau kompiuterį ir pamačiau ją.
Savo mergytę. Jos nuotrauką, kur ji parke su seneliais.
Bet kas ją nufotografavo?
Susikūriau „Gmail“ paskyrą ir radau ten skelbimą:
„Džimai, manome, jog nusipelnei atostogų Kosta Rike.“
Įdomu, iš kur jie žinojo, kad mėgstu, kai mane vadina Džimu.
Nes mano vardas - Fransis.
Fotografuota pro buto langą.
Kas galėtų nufotografuoti mano vaiką iš ten?
Buvo daugiau nuotraukų.
Kitose vietose. Kitomis dienomis.
Žinutės, el. laiškai,
bet kaskart, kai mėgindavau juos parodyti Gariui, jų nelikdavo. Išsitrindavo.
Kas galėjo tą padaryti?
Tą vienintelę suspėjau atspausdinti.
Vienintelis įrodymas, kurį turiu.
Bet gerai įsižiūrėjusi pastebėjau dar kai ką.
Ta mergaitė mano nuotraukoje. Tai - ne mano dukra.
Tai - ne Monika.
Visa tai papasakojau Gariui, ir žinote, ką jis man pasakė?
Liepė eiti pas gydytoją vaistų.
Supratau, kad turiu ieškoti pagalbos.
Sulaukiau jos iš kitų mamų.
„Išmintingųjų“.
Kel man pasakė, kaip galiu susigrąžinti dukterį.
Kel pasakė, ką daryti.
Tik nežinau, ar sugebėsiu.
Ta moteris nužudys jos kūdikį!
Ji nužudys jos kūdikį,
ir jei dabar to nesustabdysite,
- negalėsite sakyti, kad nežinojote. - Tai - ne kūdikis!
- Tai - ne kūdikis! Tai - ne kūdikis. - Gerai, nusiramink.
- Apolonai, palauk. - Tai - ne kūdikis!
Ne!
Ei, palauk!
Šūdas.
Ei! Neversk tavęs vaikytis!
Tai - ne kūdikis.
Tai - ne kūdikis!
Vaje. O tu greitas.
Aš prastos formos.
Aš - Viljamas. Viljamas Vyleris.
Patricijus mane atsiuntė. Patricijus Grynas?
Noriu nupirkti knygą.
Tai ir pirk tą suknistą knygą!
Tiesiog nupirk. Kam tau manęs reikia?
Vaje. Nieko sau.
Klausyk, atleisk.
Na, Patricijus liepė man čia ateiti.
Tai gal jį ir dėk į šuns dienas.
Bet…
Aš tikrai norėčiau tos knygos.
Jie iškvietė policiją.
Ten viskas prastokai atrodė.
Tau viskas gerai? Atrodai sukrėstas.
Galiu pavaišinti tave vakariene?
Ne.
Bet gali pavaišinti kava.
Šįryt pakalbėjau su Patricijumi telefonu.
Žinai, jis tarnavo Irake.
Taip.
Žinoma, padėkojau jam už tai.
Jam tai patinka.
Skani spurga.
Klausyk, pasakysiu atvirai.
„Nežudyk strazdo giesmininko“ yra viena iš dviejų knygų, kurias mielai perskaičiau.
Ar pasakysi man? Pasakysi, kur suradai tą knygą?
Papasakok, iš kur ji atsirado.
Radau ją septintoje supelijusioje dėžėje
rūsyje Riverdeile.
Įsivaizduok, jei būtum viską metęs po šeštosios.
Kodėl turėčiau? Juk turiu vaiką ir…
Aš turiu dvi dukras. Patikėk, suprantu.
Galiu parodyti nuotrauką?
Ta mergaitė nuotraukoje.
- Po galais. - Tai - ne mano dukra.
- Kas tai? Ei! - Niekas.
Tai - ne Monika.
Visa tai papasakojau Gariui, ir žinote, ką jis man pasakė?
Klausyk, nežinau, kodėl tai nufilmavau.
Liepė eiti pas gydytoją vaistų.
- Atleisk, ištrinsiu. - Ne. Palauk.
Supratau, kad turiu ieškoti pagalbos ir sulaukiau jos iš kitų mamų.
„Mamų.“
„Išmintingųjų.“
Kel man pasakė, kaip galiu susigrąžinti dukterį.
Kel pasakė, ką daryti.
Tik nežinau, ar sugebėsiu.
Taip, kvailas įprotis. Apgailestauju.
Tikrai.
Bet kas ta Kel?
Nežinau.
Ji paminėjo „Išmintingąsias“.
Ar žinai jas?
Ką tai reiškia?
Esu girdėjęs.
Kas?
Tai iš kažkokios knygos.
Parašyta:
„miesteliuose, kur nuolat būdavo viena ar kelios „Išmintingosios“.
Kas jos? Ką tai… Kas apie jas rašo?
„Išmintingosios.“
MODERNIOSIOS MITOLOGIJOS IŠMINTINGOSIOS
„Raganos.“
Man liepė ten neiti, bet aš nepaklausiau.
Žinoma, ne.
Kai ji nukris nuo mano rankos, tie trys norai išsipildys.
Nekirpk.
Taip. Atrodo tvirta.
Bet aš esu dievas Apolonas.
Svajoti reikia labai atsargiai.
Ema, su manimi visi trys tavo norai išsipildys.
Raganos.
Išvertė Akvilė Katilienė