Emmo! Emmo!
Jen neubliž děťátku.
Jen nech mého syna jít.
„Jen nech mého syna jít.“
Překvapilo ho, že vyřkl zrovna tato slova.
Protože člověk nikdy neví, jak v těch nejhorších chvílích zareaguje.
Doufáme, že budeme odvážní,
ale jak často máme příležitost to zjistit?
Tím, o co byl v tu chvíli ochoten žadonit,
byl život jeho syna.
Dobře. Umřu. Opravdu.
Jen prosím dej Briana do chodby.
Prosím.
Já jsem bůh Apollon!
Vládnu silou slunce!
Emmo, vím, že to teď máš těžký.
Jsi totálně vyřízená.
A já ti nepomohl. Vím to. Jen jsem to zhoršil.
Ale nejsi v tom sama. Vzpomínáš, co ti říkala Kim?
Matkám se to stává pořád.
Emmo, nejsi jediná.
Emmo! Emmo, slyším ho křičet. Zní zdravě.
Všechno se dá spravit. Prosím.
Tak jo.
Ty… Ty jsi Emma. Jsi matka Briana.
Sestra Kim. Nejlepší kamarádka Michelle.
Holka z Boones Millu. Moje manželka.
Emma by svému děcku neublížila.
Emmo!
Neubližuj Brianovi.
Neubližuj dítěti.
Není to dítě.
VĚŘÍM TI, JESTLI TĚ TO UTĚŠÍ. HAHAHA!
PODVRŽENEC
AUTOR KNIŽNÍ PŘEDLOHY
Zotavení.
Dle definice navrácení něčeho ztraceného či odňatého.
Zotavení ze zlomeniny zygomatického oblouku.
Rekonstruováno.
Zotaveno.
Tělo se uzdraví. Ale co osobnost? Duše?
Za jak dlouho se navrátí něco ztraceného či odňatého?
Syn. Žena. Manželství.
Tři životy.
Jaká operace, jaká mastička pomůže při jejich zotavování?
Hej.
Tady. Tak.
Neměl bys tu být.
Cože?
Co? Ty jsi na mě naštvanej?
Ne, nikdo není naštvanej.
- Já jo. - Co…
- Že ses stýkal s našima dětma. - Zadrž. Hele, já bych…
Nikdy bych vašim dětem neublížil.
- Vešel jsi tam se zbraní. - Já vím. Ale hele…
Udělal jsem to, protože…
Hele, koukni…
Nedokážu ani vyjádřit, jak je nám Briana líto.
Ale není nám příjemný, že tu jsi.
Jen se snažíme být dobrými otci.
To já chtěl být taky.
- Hele, koukni… - To já taky.
To já taky.
Tady spát nesmíš. Slyšíš?
Vstávej.
Jak ses dostal do domu?
To jsi ty.
Fabiane.
No nekecej. To oko ti spravili fakt dokonale.
Když jsem tě našel, nebylo…
to dobrý.
Vídal jsem tu tvou mámu, když jsi byl zavřenej.
Uklidila ti byt po tý policejní prohlídce.
Pustili tě rychle.
- Tři měsíce. - Jo.
Máma kdysi dělala pro jednoho právníka.
Zná žalobce i soudce.
Dobré matky jsou dar.
Promiň. Nechtěl jsem… Promiň.
Proč jsi sem přišel? Sem do bytu, ten den.
Podle lidí z čísla 47 tu byl…
zápach.
Jaký jsem nikdy necítil.
Smrad.
Dveře byly odemčený.
Uvnitř bylo děsný vedro.
Nejdřív jsem našel tebe.
Myslel jsem, že jsi mrtvej. Fakt.
Pak jsem…
Pak jsem šel dozadu.
- A našel děťátko. Uviděl jsem ho. - Co jsi… Co…
Ona…
Ihned jsem se za něj pomodlil.
A od té doby každý týden v kostele.
Děkuju.
Díky za to.
Modlím se i za tebe.
Musím jít.
Dobré odpoledne, dámy.
Ty jeho pohledy vůči tobě.
Je vytrvalý.
To znamená „houževnatý“.
Děkuji vám, paní Ortizová.
Nemáte zač, paní Lillian. Je to moc hodný chlapec.
Děkuji.
Můj sladký chlapečku.
- A jéje. - A jéje.
Policie?
Ať udělá cokoli, je kouzelná.
Dále.
Jak je chlapci?
Říkáte ne.
- Vážím si všeho… - Nechte si je.
Mrzí mě to.
Odteď budete pracovat i o sobotách.
To nemůžu.
To nejde. Víte, že mám Apolla.
V sobotu přesně v devět.
Moc vás prosím, paní Ortizová.
Hrozně mě to mrzí, ale v sobotu vždycky jezdím za maminkou.
Žádáte, ať nechám malého chlapce o samotě.
- Jistě, jste oběť. - Nemám nikoho.
Potrestejte mě jinak. Tu práci potřebuju. Já…
Můžete odejít v poledne.
Tak tedy půl dne.
Ano.
Půl dne.
Tak, Apollo…
Maminka půjde na chvíli pryč,
ale brzy se vrátím, ano?
Celou dobu se můžeš dívat na televizi.
Výhodný, ne?
Tak.
Dobrá.
Je to děsně nefér. To prostě nedokážu…
Už jsme začali. Pojďte.
Vítám vás u Truchlících.
Jo. Tuhle, prezenčku potřebuju podepsat.
- Mám tu… - Jen se posaďte.
Přímo sem.
Omlouvám se, Vivian, svěřovala jste se.
Je to… tenký led.
Rozhodit mě může cokoli.
Včera se rozbila pračka a…
A mě to vykolejilo.
Protože jsem si uvědomila…
že rozbité věci spravoval on.
- Děkuji, Vivian. Děkuji. - Děkujeme.
- Jsem Julian. - Dík.
Zdravíme, Juliane.
Mý trable všichni znáte, ale zopakuju to tomu novýmu.
Píšu textovku, vjíždím do křižovatky
a sejmul mě stěhovák.
Ne jako chlap stěhovák,
ale stěhovací auto.
Náraz mi zabil snoubenku. Bum.
Zasranej obří náklaďák.
Pořád mám na ruce snubní prsten.
Pardon.
To nevadí.
V pořádku. Prosím.
Není to dítě.
Moje…
Ona byla knihovnice.
Bylo to ve zprávách.
Tak to jsem rád, žes něco řekl, než jsem si sedl.
Asi mám taky svý problémy.
Jasně.
Proč to udělala?
Vy jste to viděla taky?
Viděli jste to všichni?
Proč jste to udělal vy?
Nevím. Asi mi totálně hráblo.
Otec, Apollo Kagwa, byl převezen na JIP…
ZPRÁVY DÍTĚ MRTVÉ, MATKA NEZVĚSTNÁ
…s rozsáhlými zraněními.
Policie pátrá po Emmě Valentinové, která se stále pohřešuje.
Na místě činu nalezli její krev.
S námi je tu domovník Fabian Vasquez,
který oběti objevil.
POLICIE, VSTUP ZAKÁZÁN
- Kde je? - Ježíši.
- Kde je? - Není tu.
Vím, že tu je. Kde?
- Apollo, ne… - Kde je?
Neubliž nikomu!
- Řekni, kde je. - Opatrně.
- Přeci to nechceš. - Co ostatní?
- Nechceš jim ublížit. - Zaveď mě k nim!
- Otevři dveře. - Jo. Dobře.
- Běž! - Klid.
- Kde je Emma? Kde je? - Nevím.
- Koukej mi říct, kde je. - Nevím.
Kde je Yurina?
Apollo?
- Ne! Nestřílej! - Přestaň řvát.
Neřvi! Budu střílet.
Kurva!
Prokrista.
Apollo, strašně nás to mrzí.
Každýho to tak strašně mrzí. Každýho!
- Kde je? - Nevíme!
- Opravdu. - Prosím, pusť nás.
Nic nechápu.
Lidi jen tak nezmizí.
Ale ano.
Ona zmizela.
Apollo, my nic nevíme.
Působila unaveně, divně.
- Nekecej. - Opakovala, že to dítě…
- Byla unavená? To já taky. - Neubliž si, Apollo!
- Taky jsem unavenej! - Klid.
Já chci k mamince.
Jsi vyděšená?
Ano! Ano.
Ale ne. Pomozte mi.
Tak jo. Dobrý.
Moc mě to mrzí, Apollo. Moc.
To nemůže být můj život.
Všechny svědčily v můj prospěch.
Šílený, co?
Co kdyby ty knihovnice věděly, kde je?
Zabil bych ji.
I sebe.
- A každého, kdo by mi… - Stačí.
Mockrát všem děkuji za podnětné sezení.
Výborně, děkuji. Fajn, že jste přišel, Tome.
Co teď?
Apollo.
Snad máš hlad.
- Dík. Přinesl jsem nějaký víno. - Fajn.
Jsme moc rádi, žes přišel.
Hele, Ptáčníku z Alcatrazu, už jsi byl za mámou?
Nepřestává mě překvapovat, že bydlíte ve sklepě.
Patrice se totiž bojí…
závazků.
A pak potkal mě.
Děkuju.
Je to jen kuře.
Že jste šli na pohřeb.
Moc pro mě znamenalo, když…
Už jsi byl za mámou?
- Ještě ne. - Apollo…
Ale koukni. Něco pro tebe mám.
Podívej se na to.
Jako zabít ptáčka?
Ty vole.
Kdes to… Objevils na Rikers Islandu prodej pozůstalosti?
Jeden odhadce mi poslal textovku. Je to originál.
Jsou k ní certifikáty a tak. A koukni na titulku.
Tohle je životní terno.
Kde žes ji našel?
Na tom nesejde.
Našel jsem ji a chci ti ji dát.
To nemůžu…
Chtěl jsem koupit dům pro sebe, Emmu a Briana, ale k tomu už nedojde.
Tak si ji vem ty. A ty peníze si nech.
Nepotřebuju nic, ani peníze.
- Jen… - Hej.
Vezmeme si ji.
Víš, proč jsme kámoši?
Protože jsem lepší knihkupec než ty.
A naučil jsem tě vše, co umíš.
Tomu sám nevěříš.
Poznali jsme se na setkání nákupčích knih Riche Chalfina.
Řekl jsem, že jsem přijel z Iráku. A ty?
- Výprodej knih. - Jo.
Ve Filadelfii. Rychle tam jeď.
Žádný „děkuju za tvoji službu“ a podobný kecy.
Nezeptal ses, kolik jsem zabil lidí.
Bylo ti to u prdele.
Tehdy jsem viděl, že s tebou můžu být normální chlap.
A ne veterán.
Jen Patrice.
Takže…
Poruším protokol a budu k tobě naprosto upřímnej.
Fajn.
Jestli se dneska zabiješ, spláchnu tu drahocennou knihu do hajzlu.
A ještě ji pochčiju.
Já tu knihu zničím.
Co to plácáš?
Tenhle pohled znám.
- Jakej? - Ten, co na mě právě házíš.
Už jsem ho viděl a moc dobře vím.
Tak jo, dobrou.
Já vím!
Jsi knihomol, že jo?
Dneska tu knížku hodím na net.
A když nebudeš naživu,
nikdy se nedozvíš, kolik by za ni někdo mohl zaplatit.
Nedozvíš se to.
Ty zmrde.
Vole. Zavolám ti, jakmile dostanu nabídku.
Buď živej a zvedni to.
Mám tě rád, vole. Dobrou.
Jsem na tebe hrdá.
Pojď sem.
Emmo?
- Ahoj. - Mami.
Vařím čaj.
O půlnoci?
Je 20 minut po.
Užil sis večeři u Dany a Patrice?
Dana ti volala.
Překvapilo mě, žes šel dřív za nimi než za mnou. Svou matkou.
Ty mě obviňuješ?
Cítíš vinu?
Máš hlad?
Ne, jedl jsem u Patrice a Dany.
Nesnědl jsi to.
- Říkali i, kolikrát jsem šel na záchod? - Dvakrát.
Dík, mami. Žes přijela. Rád tě vidím.
Žes to tu uklidila. Prostě za všechno.
Asi se budeš chtít prospat, ne?
To já taky.
Podívej, kolik nocí se objímáme tak pevně, pevně.
Neznáme nic než lásku a mír.
Chci, abys zítra ráno jel se mnou do Port Washingtonu.
Na Brianův hrob.
Nejsem připraven.
Povím ti příběh.
Nechci slyšet žádný z tvých příběhů.
Všechny jsou hrozně smutný.
Jak zastřelili Arthura a o ugandské diktatuře.
A jaks uprchla sem.
A že přistěhovalci dělají Ameriku skvělou. Tím, čím je. To všechno je akorát smutný.
Chtěla jsem vyprávět jiný příběh.
Co jsi sakra zač?
Nejsi manžel.
Nejsi otec.
Kdo kurva jsi?
Fotky máme, pošlete to na forenzní.
Rozumím.
Vykliďte místnost.
- Všichni ven. - Vyfotils to?
- Je to kluk. - Kluk?
- Pojmenujeme ho Brian? - Jo.
Promiň.
Vzbudil mě děsivý pocit, žes zmizel.
Jen jsem vzpomínal,
jak se narodil.
Byl… Chápeš, když prvně… Když přišel na svět.
Zpomalený čas.
Když existuješ najednou ve dvou světech.
V realitě i ve věčnosti.
Tady a tam.
Jak jsem ji ztratil?
Co se stalo?
K VODĚ A DO DIVOČINY
Řekl jsem si, že mu tuhle knihu budu číst každý večer.
Ale nečetl.
Neměl jsem čas.
Půjdeš se mnou.
Cos to řekl?
Má poslední slova k Brianovi.
Proč jsi mu to říkal?
Hned jak se narodil, vrátily se mi ty sny.
Pročs mi to neřekl?
Je to prostě jen noční můra, jasný?
Něco ti musím říct.
Co?
Mami.
Lubbick, Weiss a Blackwood.
Platili výbornou zubní péči.
Co mi zbývalo? Žádala jsem všechny, koho jsem znala.
Nakonec jsem tě nechala doma.
Šla jsem do práce.
Byly ti čtyři.
Tak jsi mě v sobotu nechala doma.
Spoustu sobot.
Byl jsi tak hodný. Fungovalo to.
Ale pak nastala změna.
Jdu si pro tebe!
- To nic. - Přišel za mnou táta.
- Je to jen sen. - Proč mě nevzal s sebou?
Klidně zas spinkej, miláčku.
Podívej, kolik nocí se objímáme tak pevně, pevně.
Neznáme nic než lásku a mír.
Zeptala jsem se tě, který den tvůj táta přišel.
Odpověděl jsi „na den animáků“.
Tak moment. Chceš říct, že můj táta skutečně byl v našem bytě?
Ano.
A nebyly to… Nebyly to sny…
Byly to vzpomínky. Ne sny.
Ano.
Tak co se stalo?
Včas jsem se vrátila. Našla ho tam. A poslala ho pryč.
Proč?
Požádala jsem o rozvod.
Apollo.
- Já… - Proč jsi chtěla rozvod?
Byl to dobrý muž.
Pravý romantik. Zábavný.
Ale manželství je každodenní práce. A člověk jako tvůj otec,
- který neposeděl… - Co to jako znamená?
Je v ledničce jídlo? Je ustlaná postel? Jsou zaplacené účty?
Ve dvou měsících jsi musel do jeslí, abych se mohla vrátit do práce.
Víš, jaké to je, předat dvouměsíční mimino cizím lidem?
Asi lepší než nechat čtyřletý dítě samotný.
Musela jsem ho opustit, abych přežila.
Takže nás neopustil?
No teda.
Takže já se stanu otcem a dělám, co si aspoň myslím, že má otec dělat.
- Učím se za pochodu. - Apollo.
Mimochodem to dělám špatně.
- Apollo. - A koukni, jak to dopadlo, kurva!
Jen kvůli nějakýmu rozhodnutí, cos udělala víc jak před třiceti lety.
Dělala jsem, co jsem mohla. Líp jsem to neuměla.
Mami! Proč jsi mu jen nedovolila být součástí mýho života? Nechápu to.
Mohl mě o těch sobotách hlídat.
Ani jste spolu nemuseli mluvit.
Spousta kámošů měla takový rodiny
- a já jim záviděl každej den! - Nešlo to.
Cítil jsem se jako zrůda.
- Že je se mnou něco špatně. - Jak tě to napadlo?
Protože mě táta beze slova opustil.
Co jsem si měl myslet jinýho, než že jsem zklamáním
nebo že je něco špatně.
A to vše jen kvůli rozhodnutí, cos udělala kvůli sobě!
To je adresa Nassau Knolls.
Měl bys jít Brianovi na hrob.
- Děkuji, otče. - Opatrujte se.
Otec Hagen?
Říkejte mi Jime.
Měl jste potíže nás najít?
Ne, v pohodě. Bydlím za rohem.
- Poslyšte… - Můžeme…
Takže, musím přiznat,
že vím, kdo jste.
Vaše žena Emma tu byla plánovat křest vašeho syna.
Připadalo mi, že má potíže, ale nikdy by mě nenapadlo, že…
- Byl bych se snažil pomoci… - Poslouchejte.
Není to vaše chyba. Dobře?
Jen potřebuju tohle podepsat kvůli podmínečnému propuštění.
Jo, moc rád, ale co kdybychom to udělali až po shromáždění?
Vítám všechny nováčky.
Jsem ráda, že jste nás našli. Ano.
Já vás našla na fóru.
To je skvělé.
Jste členem, nebo fanouškem?
Já jsem fanoušek.
Výborně, Juliane. To já taky.
À propos, já jsem Alice. Zapomněla jsem se představit.
- A… - Ahoj Alice.
A pokročíme… Pane? Během shromáždění jsou telefony zakázány.
Pardon. Jen jsem si řekl, že se stanu fanouškem.
Tak. Pardon.
Tak co kdybychom se jeden po druhém představili?
Nemusíte mluvit, jestli nechcete, ale rádi bychom vás poznali blíž.
Když jste tady, jste taky truchlící.
Otec mi večer čítával příběhy.
Díky, Apollo. Ale jeden po druhém…
- „Dítě vždy splněný sen byl.“ - Fajn.
„Avšak sny jsou potravou víl.“
„Oknem se dívaly, jak spal. Dítě…“
PATRICE: MÁM KUPCE NA TU KNIHU.
Proč vám to četl? Zní to strašidelně.
Já viděla dceru v počítači.
Zapnula…
Zapla jsem notebook a byla tam.
Moje holčička. Její fotka, jak je s babičkou a dědou v parku.
Ale kdo to vyfotil?
Já otevřel mail a uviděl jsem reklamu s textem:
„Jime, myslíme si, že si zasloužíš dovolenou v Kostarice.“
A já si říkal, jak můžou vědět, že si nechávám říkat Jime.
Protože moje křestní jméno je Francis.
Ta fotka je z okna bytu.
Kdo by fotil moje dítě odtamtud shora?
Byly i další fotky.
Na dalších místech. V dalších dnech. SMS a maily…
Ale kdykoli jsem je chtěla ukázat Garymu, byly všechny pryč. Smazané.
Kdo by to dělal?
Jak jsem spatřila tuhle, zmáčkla jsem tisk.
Je to jediný důkaz, co mám.
Ale pak jsem si všimla něčeho jiného.
Ta dívka na fotce. To není moje dcera.
To není Monique.
Všechno jsem řekla Garymu. Víte, co on na to?
Řekl mi, ať si seženu prášky.
Musela jsem vyhledat pomoc sama.
A našla jsem ji u matek.
U Moudrých matek.
Cal mi řekla, jak dceru získat zpět.
Cal mi řekla, co dělat.
Jen nevím, jestli to dokážu.
Ta ženská její dítě zabije!
Zabije ho, a když neuděláte nic, abyste to zastavili,
- už nemůžete říct, že jste to nevěděli. - Není to dítě!
- Není to dítě! Není to dítě. - Tak dobře, uklidněte se.
- Apollo… Ne. - Není to dítě!
Ne!
Počkej!
Do hajzlu.
No tak! Nenuť mě tě nahánět!
Není to dítě.
Není to dítě!
Kámo, jseš rychlej.
Jsem z formy.
Já jsem William. William Wheeler.
Poslal mě Patrice. Patrice Green?
- Chci koupit tu knihu. - Tak ji kurva kup!
Prostě ji kup. Proč potřebuješ mě?
No ty jo. Teda panečku.
Hele, omlouvám se.
Patrice mi řekl, ať jdu sem.
Měl bys nadávat jemu.
Ale…
Fakt bych moc chtěl tu knihu.
Zavolali policii.
Byla to pořádná scéna.
Jsi v pořádku? Vypadáš dost otřeseně.
Můžu ti koupit večeři?
Ne.
Ale můžeš mi koupit kafe.
Ráno jsem dlouze telefonoval s Patricem. Sloužil v Iráku.
Já vím.
Poděkoval jsem mu za službu.
To on zbožňuje.
To je dobrá kobliha.
Koukni, budu k tobě naprosto upřímnej.
Jako zabít ptáčka, jedna ze dvou knih, co jsem kdy četl pro potěšení.
Pověz. Kde jsi tu knihu našel?
Jak k tomu došlo.
Našel jsem ji v sedmý plesnivý bedně
na podlaze sklepa v Riverdalu.
Představ si, že bys to vzdal po šesti bednách odpadu.
Proč bych to dělal? Mám přece dítě a…
No, já mám dvě dcery. Věř mi, že to chápu.
Můžu ti ukázat fotku?
Ta dívka na fotce.
- Sakra. - To není moje dcera.
- Co je to? Hej! - Nic.
To není Monique.
Všechno jsem řekla Garymu. Víte, co on na to?
Nevím, proč jsem to natočil.
Ať si seženu prášky.
- Omlouvám se, smažu to. - Ne, počkej.
Musela jsem vyhledat pomoc sama. A našla jsem ji u matek.
„Matky.“
U Moudrých matek.
Cal mi řekla, jak dceru získat zpět.
Cal mi řekla, co dělat.
Jen nevím, jestli to dokážu.
Jo, je to jen hloupej zvyk. Omlouvám se.
Vážně moc.
Ale kdo je Cal?
Já nevím.
Pak říkala něco o Moudrých matkách.
Znáš ten název?
Víš, co znamená?
Už jsem o tom slyšel.
Co?
Je to z nějaké knihy.
Stojí tu:
„Ve vesnicích se vždy nacházely jedna nebo dvě ‚Moudré matky‘.“
Co jsou zač? Co se tam o nich píše?
„Moudré matky.“
MOUDRÉ MATKY MODERNÍ MYTOLOGIE
„Čarodějky.“
Říkali, ať tam nechodím, ale já neposlechla.
To je jasný.
Když mi spadne ze zápěstí, ta tři přání se splní.
Nepřeřízni je.
Hm. Vypadá festovně.
Ale já jsem bůh Apollon.
Člověk si musí dávat velký pozor, co si přeje.
Emmo, se mnou se ti splní všechna tři přání.
Čarodějky.
Překlad titulků: Jiří Sailer